CESTA SVATOJÁNSKÝCH MUŠEK
Teď já! Pravdu, nebo úkol?
Pravdu.
No tak úkol.
- Tak jo. Zavři oči. - Dobře.
Sundej si brýle.
Ano, madam Hartová.
Už je můžu otevřít?
- Tull? - Jsem tady, Mularkeyová.
- Ahoj. - Ahoj.
Promiň. Nechce se mi věřit, že jsi to ty.
Bože, jak je to dlouho, snad rok?
O čem to mluvíš, ty pako?
Zapomnělas? Pohádaly jsme se. Už nejsme kamarádky.
Spala jsi celkem dlouho.
Máš to skoro za sebou.
Musel ses tu hrozně nudit. Nemusel jsi tu čekat.
Děláš si srandu? Miluju to tady. Je to lepší než letištní salonek.
Podám ti to.
Díky.
Hezky ti to přibývá.
Dobrých pět centimetrů.
Už by to stačilo na motýlka.
Ty jsi trouba.
Nebo na ponožtičku pro čivavu.
Máš štěstí, že na tebe nedosáhnu.
Tak hodina a půl je pryč. Jak vám je?
Dobře. S nevolností to tentokrát bylo mnohem lepší.
Díky. Všichni se tu o mě skvěle starají.
Rádi vás tu vidíme. Jste takové sluníčko.
Tak jo. Nepřepínejte se a za 14 dní na viděnou.
Díky.
PODLE KNIHY KRISTIN HANNAH
Kate! Ukaž, udělám to.
Co? Abych mohla odpočívat?
Odpočívám celý den. Musím se hýbat.
S čím ho chceš?
Stačí s hořčicí. Jestli ji máme.
Díky.
Ahoj. Chceš pomoct?
- Ne, zvládám to. Co škola? - Dobrý.
- Poděkovalas Rachelinu tátovi za svezení? - Jo.
Prý mě kdykoli zase vezme.
Měli rakovinu v rodině, tak to chápe.
Mám lístek na zimní ples. Půjde se mnou Tyler a Emma.
Tvůj první ples, panebože!
O víkendu koupíme ty nejlepší šaty.
- Bezva. - Vážně?
Super. Díky, mami.
Chceš jít nakupovat šaty? Se mnou?
No jasně.
Takže si můžu nafotit spousty polaroidů
a propuknout v obchodě v pláč, protože moje beruška tak rychle vyrostla?
Jasně.
Užijem si to.
Dobře. Tak v sobotu.
- Jasně. - V sobotu? Jestli se na to cítíš.
Určitě budu.
Ale nemusíš se k ničemu zavazovat. Poslouchej své tělo.
To udělám.
Jaká byla chemoška?
Nuda, ale tatínek mi dělal společnost.
- Ukaž. - Mami, já to zvládnu.
- Chci ti udělat sendvič. - Ukaž, tys ho dělala mně.
Je to snadný. Postavíme na čaj?
- Jo. - 16:15. Víš, co to znamená.
Máš nárok na další prášek na nevolnost. Potřebuješ ho?
- Počkám... - Vypadáš trochu unaveně.
Posaď se.
- Nejsem unavená. - Ne?
- Cítím se celkem dobře, vzhledem... - Vezmi si prášek...
Tady Tully. Snažte se, jinak nezavolám zpátky.
Ahoj, to jsem já. Neuvěřitelný, pořád máš stejnej vzkaz.
Takže... jo.
Vím, že už je to dlouho, ale hodně na tebe myslím
a přijde mi, že je načase zase spolu začít mluvit.
Tak mi zavolej, jo?
Jinak vyhrabu fotky z vejšky,
kde máš tu příšernou trvalou, a prodám je bulváru.
To byl fór.
Mimochodem, tady Kate.
Mularkeyová.
Byli jsme na jejich venkovském sídle a bylo to nesmírně nóbl.
Nóbl.
Byl to prakticky hrad.
Byl tam taneční sál s majestátním krbem
a on byl v laškovné náladě.
Takhle teď mluvíš?
Poslouchej! Choval se jako princ.
„Smím prosit? Pro tebe jsem ochoten dát někoho popravit.“
Neumím jeho přízvuk,
ale smáli jsme se a pak to řekl.
„Miluju tě.“
Bylo to celé jako z pohádky.
Pane jo. Tos musela z toho být hin.
Byla! Asi.
- Znamená „hin“ šťastná? - Netuším.
Jsem tak ráda, že jsi zpátky! Budeme slavit ostošest!
Nemusíš mi pořádat uvítací oslavu.
Neblbni, plánuju ji od tvého odjezdu.
Nechceš se snad pochlubit, jak moc se s Theem milujete?
Jasně. Ale nechci to někomu vmést do tváře.
Tím myslíš Johnnyho? Tak ho prostě nepozveme.
Jak se má? Ne že bych přemýšlela o tom...
- Jak je na tom? - Je pořád stejnej. Australan. Otravnej.
Chodí s někým?
- Zlato... - Co? Vždyť já...
- Ani šest týdnů v Evropě nezabralo? - Zabralo, hodně.
Jsem do Thea hrozně zamilovaná, totálně.
Díky za doprovod. Ne že bych ti dala na vybranou.
A teď pravý důvod, proč jsem tě sem táhla.
Panebože, Tully! No ne!
- Jsi megastar! - Já vím!
Panebože, to je úžasný!
Mularkeyová!
- Ahoj. - Schvaluješ novou reklamu?
Ano.
Jaký byl výlet? Vypadáš... opáleně.
Hodně jsme chodili pěšky,
tak toho vím spoustu o kočičích hlavách.
To zní hezky.
Jo, bylo to hezký.
Jejda, není to... Tully Hartová?
Božínku, jste to vy!
Ze zpráv! A z toho billboardu!
Promiňte, jsem Joyce.
- Zdravím, Joyce. - S dcerou na vás koukáme pořád.
Studuje žurnalistiku na Washingtonské a chce být jako vy.
Pane jo. Víte co?
Ať mi zavolá.
Provedu ji po studiu.
To je od vás moc laskavé, slečno Tully Hartová!
- Moc ráda jsem vás poznala, Joyce. - Děkuju! Teda ano.
Taky jsem vás ráda poznala.
Nashle.
Fakt nesnášíš, když tě někdo pozná, co?
Co? Nebudu se omlouvat za to, že ráda poznávám nové lidi.
Pokud se jedná o zbožňující fanoušky.
No a? Kvůli nim to dělám.
Ne kvůli penězům, billboardům
nebo dobrému stolu v restauraci.
Jo, tyhle věci fakt nesnášíš.
Jen říkám, že tyhle výhody jsou fajn, ale proto to nedělám.
Jde mi o kontakt s lidmi. Jako tady s Jill.
- Joyce. - To je fuk.
Jde o to, že Joyce a lidi jako ona, jejichž životy zasáhneme,
oni jsou ten důvod.
Proto to děláme všichni.
Já už to nedělám, protože mě vyhodili,
takže půjdu na pohovor do pojišťovny
a budu předstírat, že mě zajímá pojištění.
Bude to můj vrcholný výkon.
Zlom vaz, Mularkeyová.
- To snad ne. - Jo.
Zlomila si obě nohy. Aspoň to jsem slyšela.
- Bože, chudák profesorka Hewittová. - Jo.
Asi budeme mít supl.
Nebo by mohli zrušit hodinu.
Proč řešit vymyšlené příběhy, když se toho ve světě děje plno?
Někdy jsou ty smyšlené skutečnější než pravda.
- To přece nedává smysl. - Dobrý den.
Jsem Sam Waverly, a než se zeptáte, ano, je to pravda.
Jsem z budoucnosti. Budu vás učit angličtinu,
aby tento neuvěřitelný jazyk přežil i po zničení Země mimozemšťany.
Řeknu něco o sobě, jestli to pomůže.
Oblíbené interpunkční znaménko: středník.
Můj oblíbený člověk je můj pes, Hamlet.
A od roku 1969 do roku 1972 jsem jezdil s fanoušky Grateful Dead.
- To není možný. - Kecá.
O nich nikdy.
- A co ty? Co bere tebe? - Mě? Asi fotbal.
Jo. Coop nás dostane na mistrovství.
- Skvělé, mistrovství... - Už aby to skončilo.
- Hodina, nebo dnešek? - Střední.
Vy dvě tajnůstkářky, jak to máte vy?
Tully Hartová a její kámoška.
Kate. Sedím za tebou od deváté třídy.
Tully Hartová, co nejzajímavějšího jsi letos četla?
Časák Tiger Beat.
Máš štěstí.
Některá z hlavních témat tohoto semestru jsou přímo z Tiger Beat.
Sláva, romantika, zuřící hormony, pubertální úzkost...
Protože tahle kapitola...
Celá tahle kapitola je o...
Shakespearovi.
A semestr zahájíme
úžasnou tragédií Romeo a Julie.
A protože věřím, že tahle nádherná díla
člověk nejlépe pochopí skrze představení,
přesvědčil jsem vašeho ředitele, aby mě nechal hru zinscenovat.
Přijďte všichni na konkurz.
I ti z vás, kteří nikdy na jevišti nestáli.
Tull?
Ne.
Zlato. Nikdo od tebe teď nečeká děkovné dopisy.
Ale já chci.
Jak vůbec poznáš, kdo co pekl? Všechno vypadá jako banánový chlebíček.
Taky že je. To je pravidlo, že nemocným se nosí banánový chlebíček?
Je to milé. Ale člověk by čekal víc...
- Brownies? - Jo, dortů.
- Sušenek. - Koláč?
- Zmrzku. - Strejda Sean!
Cokoli s čokoládou.
Ahoj! Snad neruším.
Byl jsem poblíž, myslel na tebe a...
Poslala tě máma?
Co?
Ne.
Chtěl jsem ti jenom něco přinést.
Dělal jsem to sám.
Banánový chlebíček? To je moc milé. Díky.
Fajn.
Jo.
Tak jak to jde? Co nevolnost?
Ujde to. Trápí mě jenom občas.
Prý pomáhá zázvorové pivo.
To si budu pamatovat.
Zázvorové pivo.
Jo.
Něčí mobil?
Jo, sakra.
Kde ho mám?
Proč je v lednici?
Chemoška mi uškvařila mozek.
- Někdo důležitý? - Ne, jen kamarádka z kurzu psaní, Vivian.
Dobře, že máš přátele, o které se můžeš opřít.
Jo.
Tady na jižním pobřeží Antarktidy
vidíme nejzjevnější a nejničivější dopady globálního oteplování.
Za mnou je největší ledová plocha světa, Rossův šelfový ledovec.
Pluje v Jižním oceánu stovky tisíc let.
Zázrak přírody, který pomalu mizí.
Necítím obličej.
Čekala bych, že už sis na zimu zvykla.
Jo, to jsem si taky říkala, když jsem tu práci brala.
Musíme tě otužit.
Nejde jen o ten mráz, ale i...
Tu zdrcující osamělost?
Jo, na to si taky zvykneš.
To doufám.
Taky mi nejdřív lidi chyběli, ale pak jsem si vzpomněla,
že většinu z nich nenávidím.
Tady mě nic neruší, žádné rozptylování.
Žádný mobilní signál, nic.
Mně už naštěstí nikdo nevolá.
Někdo na tebe doma čekat musí. Jsi Tully Hartová.
Věř mi.
Nikdo na mě nečeká.
Panebože, ještě že jsi doma. Nenech mě to dojíst.
Přestaň! Neschovávalas je na párty?
Jo, ale potřebovala jsem je. Pohovor byl děs.
Furt se mě ptali na plány do budoucna:
„Máte přítele? Je to vážné?
Máte plány ohledně svatby a dětí?“
Je to pracovní pohovor, nebo výslech mojí mámy?
- Jako vážně? - Jo.
A pak pořád: „Chceme jen někoho dlouhodobě.“
To je fakt hrozný.
- Chlapa by se nikdy neptali. - Samozřejmě.
Dala jsi jim to najevo?
Majzla jsem toho chlapa sešívačkou, obvinila ze sexismu a šla.
- Hezky. - Dělám si srandu.
Nikdy bych to neudělala a taky jsem tu práci chtěla.
Tohle se ženským děje každý den.
A brání nám to pohnout s kariérou někam dál.
Já vím, ale co s tím chceš asi tak dělat?
Zprávy děláme my.
Máme šanci to pro příští generaci zlepšit.
- Fakt? - Jo! Třeba pro Jillinu dceru...
Joycinu dceru.
Vzhlížejí k nám.
Většinou k tobě.
Tohle je námět na reportáž.
Víš co? Vybereme inzerát.
Přijdu na pohovor jako uchazečka
a natočím to na skrytou kameru.
Pak tam pošlu chlapa se stejným životopisem
a ty pohovory porovnáme, ukážeme dvojí metr.
- Nelíbí? - Je to naprosto super.
Ale jak tam chceš jít v utajení? Jsi už dost známá.
Sakra, máš pravdu.
Chce to někoho obyčejného.
Takže objektiv je tady, musíš ji natočit takhle.
Přijdu si jako špion.
A tady máš falešný životopis.
Velmi působivý.
Mít firmu na lékařské přístroje, chci tě do týmu.
- Lékařské přístroje? - Odpovědi omez na minimum.
- Budeš skvělá. - Dobře.
Malý problém. Volal Hank, onemocněl.
- Sakra! - To zvládneme.
- Pošlete mě. - Vážně?
Nejsem žádný herec, ale roli chlapa snad zvládnu.
Taky můžu zkusit americký přízvuk.
Jasně. Kate jde první, tak tě připravíme pak.
- Tully. - Jasná páka.
„Jasná páka.“
Zapracuju na tom. Co ty na to?
Stará parta je zpátky, děláme zprávy.
Chybělo mi to.
- Jo. Mně taky. - Tak vyrazíme. Show začíná.
„V nebi tak by zazářil tvůj zrak,
že jako za dne začal by pět každý pták.
Hle, jak ruku o líc opírá.“
- Dík, žes šla se mnou. - Jasný.
„Ach, být tou rukavičkou, mít na dosah tu líc.“
- Je za to kredit navíc? - Ne, něco mnohem méně cenného.
Můj respekt. Díky. Tak kdo je další?
Tully Hartová.
Ne, nejdu na konkurz. Jsem tu s kamarádkou.
Pokud se díváš, jak tu spolužáci obnažují svou duši,
dlužíš jim totéž.
Dobře.
Ach Romeo, Romeo.
Kde je sakra Romeo?
Dobře. Zajímavá interpretace.
Další.
Prosím.
„Ach Romeo, Romeo, proč jen jsi Romeo?
Zavrhni otce, zapři jméno své.
Či nechceš-li,
mně lásku přísahej a přestanu být Kapuletová.
Jen jméno tvé mým nepřítelem jest.
Tys pouze ty, ty nejsi Montekem.
Co je to Montek?
Není to ruka... Není to ruka, noha, paže...
Paže ani tvář...“
Neslyšíme tě. Trošku hlasitěji.
„Není to nic, co z muže dělá muže.
Své jméno změň!
Co je to jméno?
Růže bude vonět stejně...“
Pardon. „Bude vonět stejně i jiným jménem nazvaná.“
Díky moc. Jak že se jmenuješ?
Kate McKenzieová.
Jaké máte zkušenosti?
V prodeji jsem začala před čtyřmi lety a vypracovala se na manažerku.
No, začínal jsem v prodeji
a pár let nato se vyhoupl na manažera.
Působivé. Máte vůdčí schopnosti, to vidím.
Uplatnila jsem systém měsíčních odměn a ztrojnásobila výnosy.
No, nevím, jak by náš tým přijal
takový styl vedení, působí trochu agresivně.
Mitchi, když vidím něco, co chci, jdu po tom.
Váš pozitivní přístup oceňuji.
Je nutný čilý společenský kontakt s klienty mimo pracovní dobu.
Bude spousta dní, kdy nestihnete doma včas připravit večeři.
Jak k dílu, tak k zábavě.
To zní jako práce pro mě, Mitchi.
Nechci předbíhat, ale myslím, že byste se na ni skvěle hodil.
To rád slyším.
Díky, slečno MacKenzieová.
Ozveme se.
Super.
Už se se mnou vidí o víkendu na golfu!
Mě vidí u plotny s bříškem.
Tohle je super. Těším se na to skandální odhalení.
Tohle je soukromý pozemek! Vstup zakázán.
Ježíšku na křížku.
Vy jste Tully Hartová.
Jo. Jak se jmenujete vy?
- Howard. - Howard. Hezké jméno.
Zřejmě tu pracujete.
U ochranky.
Štěstí, že vás mají. Zjevně děláte dobrou práci.
Nemůžu uvěřit, že jste to vy. Sleduju vás každý večer na KPOC.
Počkat, vy tady teď něco točíte?
Já věděl, že máme vadné stetoskopy.
Poslyšte, Howarde, jste evidentně někdo, kdo ocení dobrou novinařinu.
Jde o to, že musím pro reportáž vyzpovídat jednoho manažera,
ale potřebuju prvek překvapení.
Nemohl byste nás pustit bez objednání?
No tak dobře.
- Pro vás, slečno Hartová. - Pro přátele Tully.
Jasně.
Tully.
Dlužíte mi drink.
Dneska bezva natáčení. A pořád máš všechny prsty.
Těšíš se domů?
Já nevím. Doma už není doma, co jsem přišla o nejlepší kamarádku.
To mě mrzí. Kdy zemřela?
To ne. Ne, ona...
Přestaly jsme spolu mluvit.
Nejspíš se má skvěle, když jí neničím život.
Tak pokud se domů zrovna neženeš,
můžeš se mnou a štábem na další natáčení.
Na Galapágy?
Je tam teplo.
A lepší výhled nenajdeš.
Galapagózní.
Sluníčko by bodlo.
Ale varuju tě, rozpočet je na houby.
Obří želvy nikoho nezajímají.
No, možná budou, když tomu dodáme trochu hvězdného lesku.
Jsem hnusná.
Jsi nádherná.
To je snad Kate Mularkeyová!
- Ahoj. - A Marah. Ty šaty, no ne!
- Taky nakupujeme šaty. - Je to až dojemné.
Bezva čepice. Stylová.
- Díky. - Tak...
jak se ti daří?
Dobře. Jo.
Léčba probíhá hladce,
mám štěstí na skvělý tým lékařů
a beru to prostě krok za krokem.
Jsi úžasná.
Je to obdivuhodné.
A myslím to vážně, jestli můžu jakkoli pomoct...
Třeba zaplatit ty šaty.
Aha. Dobře.
- Jistě. - Proboha, dělala jsem si srandu.
Aha!
- Kate, jsi v pořádku? - Mami?
Dobrý, nic mi není, jenom potřebuju...
Chceš přinést vodu?
- Chudinko, pojď se posadit. - Je vše v pořádku, madam?
Přítelkyně bojuje s rakovinou.
Omlouvám se.
Jsem v pořádku. Akorát budeme muset...
Musíme jít. Sandro, ráda jsem tě viděla.
Mám vám je rezervovat?
- Ano, vrátíme se pro ně. - Dobře.
Nevrátíme se tam, co?
Ty můžeš.
Nemůžu.
Mrzí mě to, zlato.
Mami, to nic.
Vynahradím ti to.
Příští víkend tě vezmu do obchoďáku. Stejně tam mají lepší výběr.
Tak jo.
Můžeme už jít dovnitř?
Běž, jsem tam za vteřinku.
Do háje.
Tady Tully. Snažte se, jinak nezavolám zpátky.
Zase to zkouším.
Bůhví, proč se snažím. Očividně mě ignoruješ.
Je to odplata za to, že jsem s tebou nemluvila po té nehodě?
Tohle mě přivádí k šílenství.
Tys něco podělala, a vyčítáš to mně.
Vyčítat ti to mám já!
Ani se neobtěžuj volat mi zpátky.
Tady Tully. Snažte se, jinak nezavolám zpátky.
Já to tak nemyslela.
Prosím, zavolej mi zpátky.
Jestli chceš. Jestli nechceš a skončilas se mnou, tak nemusíš, ale...
Já...
Já tě fakt potřebuju, víš?
Proto ti pořád volám. Abych slyšela tvůj hlas.
I když je to jen vzkaz v hlasové schránce.
Jde o to...
že je to teď hodně špatný a těžký a já...
Zavolej mi, jo?
Nebo nevolej.
Nedávej mi falešné naděje.
Jsi jediná, kdo tu hru četl, pro zábavu.
Protože jsi divná.
Zasloužíš si být Julie.
- Jestli to Waverly nevidí, je to blb. - Romeo!
Budu bojovat s mečem a na konci se sám pobodám.
Pojď, obsazení už visí.
Co to sakra je?
JULIE: TULLY HARTOVÁ
- Gratuluju, Tully. - Negratuluj mi.
Je to očividně chyba. Nemám být Julie.
- Kate... - Jsem v pohodě.
Ne, hraju Služku číslo jedna.
Věděly jsme, že hlavní roli nedostanu.
Já nejsem Julie.
Ale já taky ne!
Co to má být, pane profesore?
Dobré odpoledne.
Proč jste mě obsadil, když tu roli nechci?
Byla jsi dobrá.
Ani jsem se nesnažila.
Možná ses nesnažila o Julii,
ale strhla jsi na sebe pozornost, jako ve třídě.
Dobře. Ale některé holky roli Julie opravdu chtěly, jako Kate Mularkeyová.
Kate Mularkeyová už premiantka je.
Ty bys taky měla.
Prý máš průměr tři.
Můj úkol teď je, nadchnout tě pro anglickou literaturu.
S tou hrou by to mohlo jít.
Co?
Přiznej si, že pozornost miluješ.
Cítíš se silná.
Neporazitelná.
Aspoň o tom uvažuj.
Když ne kvůli mně, tak z úcty k nesmrtelným Shakespearovým slovům.
Pít, či nepít?
Máme spoustu piva, aby ses mohl zlískat. Plus čaj a sušenky, párkové rolky.
- Theo v Římě vypůjčil motorku... - Ne.
...a spadl, když startoval.
- A roztrhly se mu kalhoty. - Ne!
Jo, přesně uprostřed. Bylo to strašlivé.
- A vtipné. - Věřím.
Pro tebe. Ta se chechtala, až frkala.
Jo, to dělá.
Takhle.
Ale víte co? Právě v ten okamžik jsem se opravdu zamiloval.
Vtipný je, že její poslední přítel byl taky Brit.
- Tati, byl Australan. - To je fuk. Prašť jako uhoď.
Každopádně poznám, že ty nejsi nafrněnej.
Jsi fajn.
Děkuji, pane Mularkey.
- To pro mě... - Prosím, říkej mi Bude.
Tak dobře. Ještě pivo, Bude?
Nechám se chvíli lámat.
Má sílu!
Hned jsem tu.
Miluju ho.
Je skvělej, co?
A tak milý a zdvořilý a pozorný a fešák.
- Vypadá dobře. - Jo.
Já vím, je tak...
Mnohem lepší než Johnny.
Cože?
- Jsou jako nebe a dudy. - Nemusíš hned říkat „nebe a dudy“.
Ale polepšila sis.
- Pořádně! - Pořádně.
- Mami... - Jo.
Není to soutěž.
Je to pravda. Mně i mámě se ulevilo,
že ses Johnnyho zbavila a našla si pořádnýho chlapa.
Ta cesta za velkou louži s tebou udělala divy.
- Ahoj! Nevěděl jsem, že přijdeš! - Jo, jsem tu...
- Seane! Všichni jsou tady! - Minutku.
- Rád tě vidím. - My o vlku...
Johnny, ahoj. Co tady děláš?
Promiň, já nevěděl, že pořádáš mejdan.
Jenom jsme pozvali rodinu, aby se seznámila s Theem.
- Jasně, nebudu zdržovat. - Počkej, co jsi chtěl...
Jenom...
Stan byl z reportáže nadšený.
Řekl jsem mu, jak moc jsi s tím pomohla,
a chce tě vzít zpátky.
Asi jsem ti to mohl říct po telefonu,
ale to místo je tvoje, pokud ho chceš.
Pane jo.
Johnny, nevím, co na to říct.
Díky.
Rádo se stalo.
Pardon, všichni, poprosím vás o pozornost.
Když dovolíte, řekl bych pár slov.
Zaprvé, já...
Teda my,
Diana a já...
Sundám si je. Neslyším ani slovo.
Moc si toho vážíme, že jste přišli na tohle malé mecheche.
Říká se, že nejde o to, kam jdete,
ale s kým.
A tady Kate je ten nejlepší společník na cesty,
jakého si můžete přát.
Jsou tisíce různých míst,
kam se s tebou toužím vypravit.
A chtěl jsem ti položit jednu otázku.
Fakt že jo!
Kathleen Scarlett Mularkeyová...
vezmeš si mě?
Ano!
Panebože!
Jo!
- Panebože! - Počkej.
Takže...
Je po babičce.
Panebože!
- Panebože! - Panebože!
- Jsem zasnoubená. - Panebože!
Moc ti to přejeme!
- Vítej do rodiny, Theo! - Moc děkuju.
Pojď sem!
Tak jo!
Krásnej! Počkej, přinesu foťák!
- Panebože. - Pojď sem.
Neboj se. To jsem já, Howard.
Z ochranky? Před pár dny?
Kde se tu...
Detektivně jsem vypátral, kde bydlíš.
Chtěl jsem zaťukat, ale bylo otevřeno.
Co tu máte za večírek?
Poslyš, Howarde, tady nemůžeš být.
Ale... jsme přátelé.
To jsi řekla.
Pomohl jsem ti s reportáží.
V práci jsem si zavařil.
- Je mi to líto, ale... - Co?
Nemáš na mě čas? Jsi až moc velká hvězda?
Musíš odejít.
Blbost, dlužíš mi to.
Pomoc! Pomozte mi! Pomoc!
Zavolejte policii!
- Zůstaň ležet! Nehýbej se! - Bože, Tully!
- Mám ho. - Lež!
Vem ho za nohy.
- Na. - Mami, je mi dobře. Opravdu.
Zlato, to je v pořádku, pokud ne.
Jenom tě chci podpořit.
Za to ti děkuju. Ale neměj o mě starost.
Vypadáš vyčerpaně.
To se při chemoterapii stává.
Je to normální.
Četla jsem, jak moc je na téhle cestě důležité i duševní zdraví.
Realitu vytváříš svým myšlením.
Čtu teď jednu knížku, Tajemství.
Vím, že se o tebe Johnny skvěle stará,
ale vidím, jakou si to na něm vybírá daň.
Je v pohodě. My všichni. Všichni jsme v pohodě.
Napadlo tě se ozvat Tully?
Zrovna teď bys kamarádku potřebovala.
Jo.
Zvážím to.
Tak dobře.
„Však tiše...
Však tiše, co zasvitlo tam v okně?“
- Omlouvám se. - Nevěděl jsem, že tu někdo je.
Ne. Vlastně tu nejsem.
Ani nevím, jestli tu smíme být.
Kate Mularkeyová porušuje pravidla?
- Ty víš, jak se jmenuju? - Co?
Jasně že jo. Chodíme přece spolu do školy.
Jo, ale nikdy jsme spolu nemluvili.
Protože máš pořád tajnosti s Tully Hartovou.
Můžu vás představit, jestli chceš.
Vím, že vypadá chladně a tajemně, ale je vlastně milá a normální.
Díky. Ale uvidím se s ní. Hraje Julii.
- Jasně. - Jo.
- Budete skvělá dvojka... - O tom silně pochybuju.
Tak půlce z toho vůbec nerozumím.
Hele.
„Vyjdi, lepé slunce, usmrtiž tu lunu závistnou.“
Co to znamená?
Je to hromada blábolů a lidi dělají, že to chápou, aby vypadali chytře.
No...
říká, že je tak krásná, že na ni žárlí i měsíc,
což už je něco,
protože v mytologii je měsíc strážcem panen nebo tak.
A to...
Četla jsem to loni,
jen tak pro zábavu, a pak i výklad díla,
ne že bych chtěla podvádět, ale proto...
Kate?
Haló?
Ahoj. Tady jsi. Hledala jsem tě. Co tu děláš?
Nic. Jen zkouším svou repliku.
Nezkoušíš.
Ne, brečela jsem tu kvůli tý blbý hře, ale nechtěla jsem, aby sis to brala.
Vážně? Nevypadáš smutně.
Vypadáš naopak šťastně. Co se děje?
Dobře...
Stalo se něco fakt úžasného. Bylo to nečekané a zvláštní.
- Ani si nejsem jistá, že je to pravda. - O co jde?
„To poupě lásky, zrajíc letním dechem,
snad rozvine se v květ při našem shledání.“
Ten let mě zničil.
Za jak dlouho budem v hotelu?
Zbývá jen pár kilometrů.
První pravidlo:
vždycky si nech pár dní na dospání jet lagu,
než naskočíš do dalšího letadla.
Ráda bych se tu porozhlédla.
Chile je nádherný.
Teda za světla.
Je to neuvěřitelný,
střídat jednu zemi za druhou,
aniž by člověk tušil, kam ho další dobrodružství zanese.
Stáváš se jednou z nás.
Paráda, být zase na signálu. Haló?
Taky si zkontroluju mobil. Zapomněla jsem, co je to civilizace.
18 ZMEŠKANÝCH HOVORŮ KATE
Tull?
Všichni už šli. Kromě Thea.
Chce zůstat přes noc, držet stráž.
Rozhodně dobrý kandidát na manžela.
Byla jsem tak hrdá, když mě lidi začali poznávat,
když se chtěli seznámit.
Ale když tě všichni znají, pak i úchyláci a exoti.
Zlato.
Chci se schovat a strhnout ten blbej billboard.
Ne, Tull. Tvrdě jsi pracovala, aby ses dostala až sem.
Možná musíme být opatrnější.
Budeme zamykat dveře, nezveřejníme telefonní číslo v seznamu,
ale budeš v bezpečí.
Už nikdy nedopustím, aby se k tobě dostal další cvok.
Nejde jenom o tohle.
Budeš se vdávat.
- Za toho udatného Brita. - Bože! To zní neskutečně.
To mi povídej. Ten prsten je impozantní.
Jo.
- Jak to bez tebe přežiju? - Neblbni.
Vždycky tady budu.
Budeš mě mít nadosmrti na krku.
Co tady děláš?
Volala mi.
Co se děje?
Je nahoře.
Překlad titulků: Barbora Vrbová