Ahoj.
- Proč ti to tak trvalo? - Byla jsem na Antarktidě.
Dobrá výmluva.
Víš, že si na entrée potrpím.
Jestli si říkáš, proč vypadám tak děsně,
mám zánětlivou rakovinu prsu,
což je nejagresivnější typ, co můžeš dostat.
Takže jsem klikařka.
Kate.
Nevím, jak to zvládáš.
Být permanentně středem pozornosti.
Je to vyčerpávající.
Všichni se mi snaží vyhovět, chodí kolem mě po špičkách,
mají o mě starost.
A já jim nemůžu říct...
že se bojím.
Nebyla bych pak statečná a inspirativní.
Všichni tě mají moc rádi.
Jo.
To je na tom nejtěžší.
Asi mi to nepřísluší...
ale zvážilas, že bys...
byla mrcha?
To je moje strategie.
Být dostatečná mrcha na to, že kdybych náhodou umřela,
nikoho to nesebere.
Řeknou jenom: „Hustý. A kdy?“
Sakra, bodla mě pletací jehlice.
Je hezká.
Přesně tvoje barva.
Asi jsem ji celou dobu pletla pro tebe.
CESTA SVATOJÁNSKÝCH MUŠEK
Tak jo...
Ahoj, Coope. Jaký jsi měl víkend?
Líbí se ti moje blůza?
Hodila jsem to na sebe na poslední chvíli.
Přímo „sexbomba“ bych neřekla.
Ahoj, Coope.
Ahoj.
Ale, ale, nazdárek. Dobré ráno.
Promiň.
Neomlouvej se. Líbí se mi to.
Vím, že už je to dlouho.
Mrzí mě, že jsme uvízli na sexuální poušti.
Není to tebou, ale chemoterapií.
Chápu to.
Až na to, že chemoška skončila.
Já vím. Doktorka říkala, že to může chvíli trvat.
Ale cítím se mnohem líp.
Opravdu?
Dobře. Takže...
Znamená to, že bychom mohli zkusit...
Jenom jestli chceš.
Jo, samozřejmě, chci. Jestli je to příjemné tobě.
- Nechci, abys měla pocit, že musíš... - Dej mi sakra pusu.
- Přestaň. - Promiň.
- Není ti nic? Ublížil jsem ti? - Jenom nechci...
aby ses na mě díval.
- Ta vyrážka vypadá hrozně... - Nevypadá hrozně.
Vypadá. Nemůžu se dočkat, až mě toho zbaví.
Už aby ta operace byla.
No...
Podle mě jsi krásná.
To říkáš, abych se cítila líp,
když jsem plešatá a s obří vyrážkou.
Promiň. Prostě...
můžeme pokračovat, akorát se vyhni prsům.
Jo, jasně. Jestli chceš.
A ty chceš?
Je to plně na tobě.
Víš co, zapomeň na to...
Jo, musíme k doktorce.
Jo.
Tak já skočím do sprchy. Nebo chceš jít první?
Ne, dobrý. Stejně budeš hned.
Tak jo.
Miluju tě, Mularkeyová.
A fakt jsi krásná.
Víš co?
Co?
Nejlepší sex teprve přijde.
Jo, stopro.
To nic, zlatíčko. To nic.
„Držte dítě ve fotbalové poloze, dokud se nepřisaje...“
- Snažím se. Nejde to. - „...a nezačne pít.“
Nepije.
„Miminko i vy musíte být uvolněné...“
- Vypadá uvolněně? - „...než zkusíte jiný úhel.“
Tohle už je čtvrtý.
Tak já už nevím, co mám podle tebe dělat.
Pomoz mi s ní.
Pomáhám, ale už si musíš přiznat realitu.
Nezačínej s tím.
- Má hlad. - Proto ji krmím.
- Dokrmujeme ji. - Proto nepozná bradavku.
- Obě byste byly šťastnější... - Já to nevzdám!
Budu své dítě kojit! Je to krásný a přirozený proces!
- Ale nemusíme se trestat. - My?
- Vezmeš ji? Musím jít odsávat. - Nemusíš.
Musím. Je to jediný způsob, jak zvýšit tvorbu mléka.
To nic.
Jednou budeš mít lepší prsa, ale do té doby...
Děláš si kozy, ne?
Drobné vylepšení.
Lidi nosí rtěnku, aby měli červenější rty,
řasenku, aby měli delší řasy.
- Řekl Coop něco o tvých prsou? - Ne, jen něco zkouším.
Můžeš mě trochu podpořit?
Podporuju tě víc než ty kapesníčky.
Hele, dobře. Upravím ti to, ať tam nemáš hrboly.
- Trochu toho dáme pryč. - Ale ať nejsou moc malý.
Musí vypadat realisticky.
A fakt to pro něj nemusíš dělat.
Já vím.
Je to pro mě.
Ten polibek byl úžasný.
Cítila jsem se jako žena a chci taky jako žena vypadat.
Tu dobrou pusu ti přeju.
Byla lepší než dobrá.
Úplný mimotělní zážitek.
Ještě pořád se vznáším.
Nejšílenější je, že dřív jsem se na Coopa ani nepodívala.
Byl tak mimo mou ligu, že mě to ani nenapadlo.
Neurčitý fešák, co plul chodbou a všichni ho zdravili.
Nemůžu uvěřit, že nejhezčí kluk ve škole
má zájem zrovna o mě.
On má štěstí, že o něj máš zájem.
Myslím to vážně. Podívej se.
Jo? Nemáš tušení, jaká jsi kočka.
Díky, Tull. Hned se cítím jako kočka.
Pojď.
Jdeme.
Přijdu si jako kráva, kterou pomalu udojí až k smrti.
A z toho blbýho přístroje mě bolí vemena.
Kolik mlíka máš?
- Skoro 60 mililitrů. - Jenom?
Teda, 60 mililitrů! To je super.
Každá kapka se počítá, Johnny. Je to tekuté zlato. Prso je nejlepší.
Slyšel jsem.
Každopádně jsem ho dala do lednice
a na ráno máme celou láhev maminčina mlíčka.
Kde jsou bylinky od laktační poradkyně?
Nevím.
Mám je brát každé dvě hodiny. Sakra.
- Víš, přemýšlel jsem... - Je tam Tully.
Budeme rádi, když nás budete informovat.
Očekávejte mírné teploty po celý den...
Volal majitel, že když nesundáme ze střechy satelit,
udělá to sám a naúčtuje nám to.
Řekl jsi, že ho potřebujeme? Jinak neuvidím Tully.
Primátor Koch oznámil, že policie ve městě zvýšila bezpečnostní opatření...
Nevypadá jinak?
Možná ty vlasy.
Jako by měla menší prsa.
Co? Blázníš? Když už, tak větší.
Ne, vypadají větší jenom kvůli té blůze
a divnému úhlu zespoda.
Ale jsou fakt menší, přísahám.
Jak můžou být větší, ale menší?
- Věř mi, její prsa znám. - Povídej.
Ne takhle. Ty to nevidíš?
Jsou stlačený, minimálně o dvě velikosti.
Ty jsi teď prsama úplně posedlá.
Jo, na nic jinýho nemyslíš.
...ke společnému jednání. A nyní zpátky do studia.
Dobrý den. Po zaznění tónu zanechte vzkaz.
Tull! Panebože, skvělá reportáž! To je vzrůšo!
„Živě z New Yorku. Tully Hartová a místní zprávy.“
Tull, jsem na tebe hrdá.
Je to neuvěřitelný.
Udělala jsi velký krok a přestěhovala se, ale stýská se mi jak blázen.
Když je řeč o šílenství, jsem blázen, nebo máš menší prsa?
Asi jsem blázen.
Johnny říká, že jsem posedlá prsy, protože ty moje nefungujou.
Bože, někdo z maminkovské skupiny
zalapal po dechu, když jsem řekla, že dokrmuju.
Noční můra.
Každopádně se nevzdávám. Já budu sakra svoje dítě kojit!
A Maře se po tobě taky stýská.
Sakra, musím končit. Je tu laktační poradkyně.
Tak jo, zavolej.
- Ahoj. - Ahoj.
- Takže máš... - Měly jsme...
- Promiň. - Promiň. Ty.
- Promiň. - Začni, tys volala.
Jen volám ohledně zítřka. Jdeme spolu do nemocnice.
Jen ověřuju, že víš, že v sedm vyrážíme.
Budu tam.
Všechno v pořádku?
Jo, s Johnnym se chystáme na předoperační schůzku.
Jsi nervózní?
Ne. Nemůžu se dočkat, až to bude za mnou.
- Svoje prsa jsem nikdy neměla ráda. - Co? Máš parádní prsa.
Teda...
To ty nový budou jistě taky.
Určitě.
Promiň. Tohle mi nejde.
To nic.
To nikomu z nás.
A co je to za novou Tully, která se pořád omlouvá?
Já jsem nová Tully, Kate.
Nejsem stejná jako dřív.
Jo, to asi nikdo z nás.
Promiň.
Ne, ty promiň.
Asi to teď bude chvíli divný.
Jo.
- Jsem tak ráda, že tě zase mám. - Já taky.
Nevím, jak bych tohle zvládla bez tebe.
I když jsem to dlouho zkoušela.
Já vím.
Promiň.
Už žádné omluvy.
Dobře, promiň.
Musím končit.
- Hodně štěstí. - Díky. Tak zítra?
Jasná věc.
- Ahoj. - Ahoj, mami.
Co?
Nic.
Jen jíš sušenky a mléko úplně stejně, jako když jsi byla malá.
Je to totiž dobrý.
To nic. To bude dobrý.
To nic. To bude dobrý, broučku.
Tatínku, vezmete ji?
Jo.
Pojď ke mně.
Tak ukažte.
Vypuzovací reflex je pořád slabý.
Používáte klobouček, aby se líp přisála?
Jistě, držím se všech vašich rad.
Beru bylinky, piju čaje, odsávám každé dvě hodiny.
Netuším, proč nemám víc mléka.
Kdy bychom měli začít zvažovat, že to vzdáme?
Vzdáte?
Možná budou Kate i Marah šťastnější, když budeme dávat jen umělé mléko.
Tím nepomáháte, tatínku.
Maminka potřebuje vaši podporu, pokud se to má podařit.
Nebojte, Amy, nevzdám to. Musím to dát.
Správně, maminko.
Nezapomínejte, vaše tělo je k tomu stvořené.
Ale mléko ve stresu nevytvoříte.
Musíte se na miminko napojit
a nechat prsa dělat to, k čemu jsou stvořená.
- Dobře. - Nebudou fungovat, když je nenecháte.
- Uvidíme se ve středu. - Dobře. Díky.
Středa, už se těším. Mějte se.
Víš, co by zbavilo stresu mě?
Neplatit dvě stovky někomu, kdo tě stresuje řečmi o stresu.
- Ráda zaplatím, když to zabere. - Ale nezabírá.
Ale zabere. Když se budu snažit, dám to. Vím to.
Slyšel jsi ji. Nejpřirozenější věc na světě.
Přirozená? Tak proč ji potřebujeme?
Něco se mnou není v pořádku a pomůže mi to spravit.
Nic ti není.
Jo? Ten problém je ona. Přijdeš si neschopně, ale nejsi.
A říká mi „tatínku“, což je děsivý a nechutný.
Tak, jak nás má oslovovat Marah.
- Řekla to na začátku. - Já vím. Jen mám o tebe starost.
Budu v pohodě.
Jakmile mi začnou fungovat prsa, budu lenošit na terase
s mým krásným miminkem v roztomiloučkých plenkách,
které mi bude poklidně sát z prsa,
zatímco si budu číst knížku, zaplavená sluncem.
Nemáme terasu.
Tak si ji opatříme. To jsem si vysnila, ne tohle peklo.
- Můžeš... Au, to... - Tak...
- Mám to. - Tak jo.
- Kam jdeš? - Projít se.
S Marou. Zbavím se stresu.
Napojíme se a uvolním se, do prdele!
Dobře.
Nespěchej.
Panebože! Danny! Proč jsi v mém bytě?
Proč jsi ty ve svém bytě, a ne na Antarktidě?
To nevysvětluje, proč mi drobíš na gauč!
Celeste má hosty na brunch a já potřeboval svůj klid.
- Nic víc. - U mě doma?
Dalas mi svoje klíče.
- Ať dohlídnu na byt. - Na zalévání kytek.
- Jsou zalité a krásně zelené. - Jo.
Už můžeš otevřít oči, ty troubo.
Tak jo.
Je to trapný, ale vyložím karty na stůl.
- Viděl jsem tvý prsa. - Nemu...
Nic, co jsem ještě neviděl.
Bylo to sice před 20 lety, takže... Ale to víš...
Jak to myslíš?
Nijak.
Prsa se mi nezměnily. Vypadají pořád stejně dobře.
Souhlas. Překvapivě pevný a svěží.
Překvapivě?
Co? To je snad dobře, ne?
Protože...
Prosím tě, vypadni. Párty skončila. Vrať se do svýho mezonetu.
Mezi polštáři možná budou drobky...
- Už běž. Prosím. - Dobře.
Jsem rád, že jsi zpátky.
Musíme pokecat.
Tak jo.
Z výsledků chemoterapie máme radost.
Po jednostranné mastektomii a ozařování budete do roka připravena na rekonstrukci.
Máte nějaké otázky?
Ne, už se toho zákroku nemůžu dočkat.
Nikdy jsem na nich moc nelpěla.
Opravdu jsem připravená jít dál. Prsa nejsou všechno, ne?
Jak se cítíte po chemoterapii?
S chemoterapií to nebylo lehké.
Spustila mi předčasnou menopauzu s návaly horka a změnami nálady,
ale vrátila se mi chuť k jídlu, přestaly mě bolet vlasy.
A taky se mi tak snadno nedělají modřiny.
A celá ta houpačka se zácpou a průjmy je pryč.
Takže samé dobré zprávy.
A co intimní stránka? Pořád s tím bojujete?
Jo, trochu.
To vše je velmi běžné.
Co bývalo normální, je pryč, ale zase se najdete.
- Bezva. - Intimita se vrátí.
Ale teď se soustřeďte na operaci.
Ztráta prsu může být velmi emotivní.
Je přirozené si projít procesem truchlení,
ale život jde dál.
Věřte, že to zvládnete.
Upřímně se těším, až bude hotovo.
Moje prsa nikdy nebyly nic extra.
Takže...
- Bezva. - Jo.
- To mi nebude sedět. - Rozumím.
- Pod to nemůžu mít podprdu. - Rozumím.
Ahoj, jak se vede?
- No teda! - Panebože!
Neboj, viděla jsem, že tě žere.
- Fakt? - Jasně.
- Dobře. - Slyšte, slyšte!
Bůh vám dal jednu tvář. A teď si nasaďte jinou.
To je parafráze.
Hamlet.
Oblečte si kostýmy, jdeme zkoušet. No tak.
Dobrou noc, drahý!
Kéž srdce tvoje spočine ve stejně sladkém spánku jak to mé.
Necháš mě hladového odejít?
Čím mám tě tedy nasytit?
Vyměň slib věrné lásky za ten můj.
Stop. Prokrista, přestaňte.
Dobře. Všechna slova byla správně,
ale co kdybychom to zkusili znova,
ale s trochou života.
V herectví nejde jen o recitaci dialogu.
Jde o to, uvést v život ducha a emoce postav.
Neodříkávejte Shakespearova slova. Prociťte je, buďte jimi.
Jsi do ní zamilovaný.
Jenže nejsem, pane profesore.
Ale když jsi na jevišti, tak jsi.
Stáváš se Romeem.
A Tully se stane Julií,
holkou, do které jsi tak šíleně, bláznivě zamilovaný,
že zničíš jakoukoli překážku,
i vlastní rodinu,
jen abys mohl poslouchat její hlas.
Mluví.
Mluv dál, můj jasný anděli.
Jsi stejně čarokrásná jako on,
neb nad mou hlavou jsi jak okřídlený posel nebeský
před užaslým zrakem smrtelníků,
již zří ho s hlavou zvrácenou, jak pluje na lenivých obláčcích
a v náruči unáší ho vzduch.
Ach Romeo, Romeo, proč jen jsi Romeo?
Zavrhni otce, zapři jméno své.
Či nechceš-li, mně lásku přísahej
a přestanu být Kapuletová.
Jo!
- Vidíš to, Coope? - Jo.
To je ono. Tohle je ono.
Skvělá práce, Tully.
Tak jo, pauza pět minut.
- Cítíš to? - Dobrý.
Cítíš to?
Bylas skvělá, Tull.
Díky. Úplně jsem to cítila.
- Jo. Jsi rozená herečka. - Díky.
Je dobrej.
Uklidím rekvizity.
Tak...
- Potřebuješ pomoct? - Ne.
Jenom vezmu tenhle pohár.
Jasně.
- Tak jo. - Tak jo.
Ty to zvládneš. Klidně, uvolněně.
Jenom...
- Ale ne! Podám vám to, slečno. - Díky.
To jsi ty.
Theo, ahoj. Jak se máš?
Jak se daří?
Jsem svobodný.
Jsi pořád... Teda...
Jo, pořád svobodný.
To je super. Svět ti leží u nohou.
Jsi svobodný muž. Nic tě nesvazuje.
Takže... Jak...
Jak to vypadá?
Myslíš moje zbývající varle?
Fajn, díky za optání.
Super. Teda, ne super,
ale je super, že se tvému varleti daří,
tomu zbývajícímu,
tomu, co tam ještě je.
Říká se, že dvě nepotřebuješ. Jedno je vlastně záložní.
Je to spíš kvůli symetrii.
To si zapamatuju, až s tím budu muset vyrukovat na rande.
Theo, jsem ráda, že jsi v pořádku.
Trochu jsem měla obavu,
že třeba někde kypíš zlostí a záští,
někde bůhví kde.
Ale to už jsou teď všechno loňské sněhy, že?
- Člověk by skoro zapomněl. - Nezapomněl jsem.
Vidím, že máš miminko.
Jo, to je moje malá Marah.
Maro, to je můj starý přítel Theo.
Ahoj, Maro.
Prý sis vzala Johnnyho.
Takže ti asi všechno vyšlo.
Přeju ti to, Kate.
Tak jo...
- Pořád vypadáš trochu unaveně. - Fakt?
- Jo. - Kate!
Kate!
Hádej, kdo tě přišel překvapit.
Super.
Jestli něco milujeme, tak překvapení.
Jo, to...
- Pojď ke mně. - Konečně usnula.
Takže ji půjdu uložit.
Dobře vím, jaké to je, být čerstvě matkou.
Jak jsi unavená a nestíháš.
Kdyby moje matka neudělala dvakrát týdně přepadovku,
neměla bych na ni čas.
Pravda. Počkej, až budeš mít dvě.
Luca a Mia mají úplně jiný spánkový režim. Totální chaos.
A navíc Julia kojí ve dne v noci.
Prý si přijde jako jednočlenná mléčná farma.
Úplně jí rozumím.
Na co ta odsávačka? Vždyť nepracuješ.
Zlepšuje to tok mlíka.
Máš s tím problémy? Potřebuješ laktační poradkyni?
Ne, jsme...
Julia s tím problém neměla.
Spíš to přetékalo, ale pár dobrých poradkyň známe.
- Dobrý, máme to pořešené. - Absurdní povolání.
Laktační poradkyně? Sunar je úplně v pořádku.
Víc než v pořádku. Dá dítěti všechny potřebné živiny.
To je jak dávat dítěti bílý chléb a hotdogy.
- To jsem dávala tobě. - Před 30 lety!
Už jsou skoro devadesátky. Prso je nejlepší, to už se ví.
Hovadina. Sunar byl naprosto v pořádku.
Přesně tak! Je to rozumná varianta.
A záchrana pro manželství.
Koneckonců, prsa jsou spíš pro manžela.
Fuj! Mami!
- No... - Jsou pro miminko.
A jako manžel můžu říct, že pro mě to není žádný problém.
Hele, můžeme ti dát Juliino mlíko.
V mrazáku ho máme litry.
Tak kdo si dá svačinku? Máme sušenky.
A taky...
Mlíko. Z obchodu.
Možná nemáš správnou výživu. Jíte hodně sušenek?
Samý sušenky, ve dne v noci. Oba je milujeme.
Sůši, sůši, sůši!
Nabídl jsem i Maře, ale nedala si.
Pevná strava je v tomhle věku nebezpečná.
Mami, dělá si srandu.
Mně to vtipný nepřišlo.
- Pardon. - To vaše vyčerpání má svůj důvod.
Ty pytle, co má Kate pod očima.
Kdybyste dali Maře sunar, třeba se vyspíte.
Víte co? Je čas, abych si šla odstříkat.
A přesně to taky udělám.
Takže umí klepat.
Jo. Hele, jdu se ti za tamto omluvit.
V pohodě.
Koneckonců jsem ti dala klíč. Ale tu omluvu oceňuju.
- To je velmi pozorné. - Jistě.
Taky jsem asi mezi tvými polštáři vytratil mobil.
Tak jo.
Proč jsi mi neřekla, že jsi zpátky?
Zlobíš se na mě?
Samozřejmě že ne.
Měla jsem toho moc. Byla jsem hodně s Kate.
Aha.
Takže jste se usmířily.
Tím se vysvětluje, proč už nepotřebuješ sporťáka Dana.
Co? Ne, tak to není.
Trochu to tak vyznělo.
Počkej.
Ty jsi naštvanej?
Vůbec. Musí být těžké sejít deset schodů a zaklepat mi na dveře.
Pane jo, fakt jsi naštvanej.
Nejsem naštvanej, Tully.
To, že jsme se bavili, když jsi neměla Kate,
a teď jsi mi neřekla, že jsi zpátky, mě přece nenaštve.
- Určitě? Zníš naštvaně. - Ale nejsem.
Dobře, možná se mě to trochu dotklo, ale naštvanej?
To je skoro roztomilé, Danny.
Ale taky otravné, protože nám není 12.
Promiň, jo? Máš pravdu. Chovám se jak blázen.
Ty promiň, že jsem se neohlásila.
Možná jsem se vyhýbala lidem.
Jde o to...
že s Kate něco je.
Je to vážný.
O co jde, Tully?
- Ahoj, Tully. Neviděla jsi toho mýho? - Mám ho!
Omlouvám se, že se sem chodil zašívat.
Panebože, cítil se tak trapně kvůli těm prsům.
Říkám mu, vždyť je to sranda.
Jo, moc vtipný.
Nechceš zaskočit k nám na drink?
Povíš nám o Antarktidě.
Jdu pozdě na sraz s kamarádkou Kate. Někdy příště?
Jasně.
Dej vědět.
- Fakt? Ne! - Přece bych ti nelhal.
Překvápko!
Panebože! Vyděsilas mě k smrti.
Co to je?
Rozlučková prsopárty pro nás dvě.
Johnny vezme Maru do kina a my si uděláme dámskou jízdu.
- Fakt? - Prospěje ti to.
Bav se. Nezkaz ji, prosím.
A teď třešničky na dortu.
Tadá!
Nebo spíš „ňadrá“!
Ty jsi cvok! Nemůžu, zítra mám operaci.
Zlato, neboj.
Je to perlivý mošt.
V tom případě jdeme na to.
Tak jo.
PAPA, PRSA!
Tak na prsa.
Nechceš si přisednout?
Po tomhle toužím celý den.
- Pojď sem. - Tak jo.
To tam mám pro případ nouze. Kdybych kýchla.
To kvůli mně nemusíš. Jsi dokonalá taková, jaká jsi.
- Vážně? - Jo.
Panebože.
Panebože! Bože!
- Bože... - To nic.
- Všichni tě uslyší. - Panebože.
- Stalo se něco šíleného. - Jo.
To si piš.
- Promiň. - To nic.
Vím, že nechceš, aby o nás někdo věděl.
Jo. Protože ve škole všichni o všech mluví a já to nesnáším.
Navíc jsme se rozešli s Jesse a hrozně žárlí a je zlá.
Chci, aby tohle zůstalo čisté, výjimečné.
Kvůli nám.
A děsně mě vzrušuje na tebe zdálky koukat a vědět, že máme tohle obří tajemství.
Jo, máš naprostou pravdu.
Tohle jsem ještě nikdy k nikomu necítil.
Já taky ne.
Na tuhle pusu v životě nezapomenu.
Coope.
Sakra, Tull, chybělas mi.
Tohle bych s nikým jiným absolvovat nemohla.
Ty mně taky.
- Jak dlouho tu máme sedět? - Než to zaschne.
To nechceš mít navždycky památku na svoje prsa?
A mít prsotřídní vzpomínku.
Jsou to mrchy.
Tvoje prsa jsou mrchy?
Na střední byly malý, když jsem chtěla velký.
Na vysoký se nafoukly, zrovna když jsem začala běhat.
A došlo mi, jaký to může být problém.
Pak nehodlaly krmit Maru, ať jsem se snažila sebevíc.
A teď se mě doslova snaží zabít.
Neumřeš.
Možná jo, nevíme.
Pětileté přežití u zánětlivé rakoviny prsu je 41 %.
Tyhle čísla hravě porazíš.
Budeš v pořádku.
Absolvuješ operaci, pak ozařování
a bude hotovo.
A navíc budeš mít nový prsa.
Na prsou mi nezáleží.
Je to zvláštní.
Všichni pořád říkají, že mě čeká truchlení
nad ztrátou prsou, ale...
není to tak.
Možná trochu, kdybych měla prsa jako ty.
Co? Vždycky jsem si přála mít tvoje prsa.
Co? Máš je naprosto dokonalý.
- Ne, to ty. - Máš je velký, ale pevný.
Jaká bych asi byla s menšími prsy?
Kdybych měla áčka a ne déčka, byla bych někdo jiný?
Byla bych míň úspěšná? Nebo úspěšnější?
Zmizely by mi z ramenou permanentní zářezy od ramínek?
Myslíš, že budu někdo jiný?
Potom.
Ne.
Jsi mnohem víc než perfektní melouny.
- Sundáváme? - Jo.
Jo.
Teď nemůžeme k telefonu. Zavoláme vám, až budou Maře dva.
Dostala jsem tvůj vzkaz. Promiň, že mi to tak trvalo.
Hrůza, jak se furt míjíme.
To koukám, že sis všimla mých prsou.
Fakt jsou menší.
Nějakej hlavoun usoudil, že moje prsa jsou „rušivá a neseriózní“.
Takže nosím zmenšující podprsenku.
Zřejmě čím menší prsa, tím vyšší IQ.
Je to kravina a bolí to.
Jsem celá stažená, ale jsem tu nová, tak nemůžu dělat vlny, aspoň zatím.
Ale věř mi, že udělám. Musím ty holky osvobodit.
Bylo stěhování do New Yorku chyba?
Jak to, že mám pořád jet lag? Už jsem tu skoro měsíc.
A poslyš, ohledně toho kojení...
Vidím, jak jsi z toho vystresovaná,
a chci ti říct, že je úplně v pořádku se toho snu vzdát.
Vím, že sis vysnila představu,
jak sedíš na terase, čteš si a kojíš svoje miminko
a tak dále a tak dále.
Nebuď na sebe přísná.
Rodičovství je dost těžké i bez dalších výčitek navíc.
Aspoň se to říká.
Moje troška do mlýna.
Fajn, sochy už snad ztvrdly.
Je načase vzdát úctu tvým prsou.
Připravena? Otevři oči.
Zvládáš to, zlato?
Jsou krásný.
Nikdy mi to nedošlo.
Kdepak jsi byla?
- Nic. - Nic?
Ty dračice.
Promiň. Jaký to bylo?
Bylo to dobrý.
- Jo? - Jo, on...
Líbali jsme se, pak na mě sahal
a já mu seděla na klíně a... hýbala se.
Jasně.
A pak jsem měla jakoby záchvat, ale záchvat v dobrým.
To byl možná orgasmus, Katynko.
- Aha. - Jo.
Ty brďo.
Coope, tys tam teď byl s Mularkeyovou?
Jako by něco takovýho bylo možný!
Jako vážně?
Jasně.
- Ahoj. - Vítej zpátky.
Moje načasování je stále dokonalé. Omlouvám se.
Popravdě to byla dneska moje druhá sprcha.
Tos nemohl předvídat.
Potřeboval jsi něco?
Jo.
Když jsem tu byl předtím, měl jsem pocit, že mi chceš něco říct.
Tak jsem chtěl...
Kate má rakovinu.
Cože?
Panebože.
Panebože. Sakra.
To mě mrzí.
V jakém stádiu?
Třetí stupeň.
Říká se tomu zánětlivá rakovina prsu.
Je to vzácné a agresivní.
Často se špatně diagnostikuje. Nevypadá jako klasická rakovina prsu.
Bojím se, že umře.
A nesmím to dát znát,
protože já mám být ta, kdo věří v nemožné.
Pojď sem.
Takže...
to je ta novinka.
Promiň, že jsem se ti neozvala.
Ne. Podívej. Nevím, co máš v plánu na večer,
ale Celeste je na jógovém víkendu.
A já už měsíce pokukuju po tvojí vinotéce.
Co říkáš na to, otevřít láhev a pustit si nějaký špatný horor?
Vypůjčil jsem Ďáblova synovce 2, konečně, trvalo to jen 20 let.
Bože, jo! Perfektní.
- Jo? - Jo. Hodím na sebe teplákovku.
Otevři nějaký červený.
Ale ne Petrus. Ten si šetřím na zvláštní příležitost.
Tak jo.
Díky.
- Ahoj. - Ahoj.
Chceš společnost?
Jo.
Díky.
Hej! Co to děláš?
- Ty sis začala. - Já to po tobě nehodila.
Mám tě ráda, mami.
Já tebe taky, broučku.
To zvládneš.
Budem tu, až se probudíš.
Jdeme na to.
Díky za prsní pomoc!
Bude v pořádku, zlato.
O DESET LET POZDĚJI
To je od tebe milé. Promluvíme si pak.
Už je skoro čas. Jak se cítíš?
Bylo by mi líp, kdyby už tu byla nevěsta.
Každou chvíli máme začít.
Vydržte.
Už skoro jsem.
Stejně nemůžete začít beze mě.
Překlad titulků: Barbora Vrbová