Привіт.
- Чому ти так довго? - Я буквально була в Антарктиді.
Яка логічна відмовка.
Я люблю ефектно заходити.
Якщо тобі цікаво, чому я так лайняно виглядаю,
у мене запальний рак молочної залози,
здається, це найагресивніший його різновид.
Як же мені пощастило.
Кейт.
Не знаю, як ти це витримуєш.
Бути завжди в центрі уваги.
Це виснажує.
Усі намагаються мені допомогти, ходять навколо мене навшпиньках,
хвилюються за мене,
а я не можу нікому сказати, що...
Мені страшно,
бо тоді я не буду прикладом мужності.
Близькі так тебе люблять.
Так.
Це найважче.
Я не хочу втручатися...
але ти не думала...
побути негідницею?
Це моя стратегія.
Мені подобається бути сучкою,
і коли я помиратиму, ніхто не засмутиться.
Усі спитають: «Круто, коли?»
Чорт, спиця колеться.
Гарно.
Тобі личить цей колір.
Мабуть, я в'язала його для тебе.
ПРОВУЛОК СВІТЛЯЧКІВ
Отак.
Привіт, Куп, як пройшли вихідні?
А тобі подобається мій топ?
Я просто вдягнулася нашвидкуруч.
Я б не сказала, що це бомба.
Привіт, Куп.
Привіт.
Привіт. Доброго ранку.
Вибач.
Не вибачайся. Мені подобається.
У нас давно нічого не було.
Мені шкода, що ми опинилися в секс-пустелі.
Це не ти. Це все хімія.
Я розумію.
Але ж я закінчила хімію.
Я знаю. Лікарка каже, на це потрібен час.
Мені вже набагато краще.
Що, справді?
Гаразд. Тож...
Це значить, що ми можемо спробувати і...
Якщо ти хочеш.
Так, звісно. Так. Але тільки якщо тобі зручно.
- Я не хочу тебе змушувати... - Просто поцілуй мене.
- Чекай, припини. - Вибач.
- Щось не так? Тобі боляче? - Ні, я просто не хочу...
Не дивися на мене.
- Висипка виглядає жахливо, а я... - Аж ніяк.
Жахливо. Не можу дочекатися, коли її приберуть.
Швидше б зробили операцію.
Ну...
Думаю, ти прекрасна.
Так кажуть, щоб заспокоїти лису людину
з величезною раковою висипкою.
Вибач. Тобто
ми можемо продовжити, але не чіпай цицьки.
Так, авжеж. Якщо хочеш.
А ти хочеш?
Усе залежить від тебе.
Знаєш що, забудь про це, давай...
Так, нам треба до лікаря.
Так.
Гаразд, я в душ. Хіба що ти хочеш піти перша?
Ні, йди. Ти все одно швидко скупаєшся.
Добре.
Я кохаю тебе, Маларкі.
І ти прекрасна.
Знаєш що?
Що?
Найкращий секс у нас попереду.
Так, авжеж.
Гаразд! Усе гаразд, люба! Усе гаразд!
«Тримайте дитину так, поки вона не захопить груди...»
- Я намагаюся. Не виходить. - «...і не почне смоктати».
Вона не смокче.
«Розташуйтеся з дитиною зручно...»
- Їй зручно? - «...або змініть кут».
- Це вже четвертий кут. - Я не знаю, що ти від мене хочеш, Кейт.
Допоможи їй.
Я допомагаю, але колись доведеться змиритися.
Не починай.
- Будь ласка. Вона голодна. - Тому я її годую.
- Ми давали їй суміш. - Тому вона не бере цицьку.
- Думаю, ви обидві будете щасливіші... - Я не здамся!
Я годуватиму грудьми! Це прекрасний і природний процес!
- Але ми не мусимо себе карати. - Ми?
- Візьмеш її? Мені треба зцідити молоко. - Думаю, не треба.
Взагалі-то, треба. Щоб його ставало більше.
Усе гаразд.
Колись твої груди стануть кращими, а доти...
Святі бідони, Бетмене!
Це невеличке покращення.
Ми наносимо помаду, щоб губи були яскравішими,
фарбуємо вії, щоб вони здавалися довшими.
- Куп щось казав про твої груди? - Ні, це експеримент.
Можеш мене підтримати?
Я підтримую тебе краще, ніж серветки.
Слухай, добре.
Зараз я виправлю, щоб не було грудок.
- Заберу трохи. - Не роби їх занадто маленькими.
Вони мають виглядати реалістично,
- і ти не мусиш це робити заради нього. - Я знаю.
Але це для мене.
Поцілунок був неймовірний.
Я почувалася як жінка, і я хочу бути схожа на жінку.
Я рада, що ти добре поцілувалася.
Це було краще, ніж добре.
Це було схоже на досвід поза тілом.
Моя душа й досі літає.
І найнеймовірніше те, що я раніше не дивилася на Купа.
Він був настільки не з мого кола, що я й не думала.
Він був гарною постаттю, яка ходить по коридору й дає всім п'ять.
Не віриться, що найкрутіший хлопець школи Барбари Лі Елліс
зацікавився мною.
Йому пощастило, що ти ним зацікавилася.
Ні, я серйозно. Подивися на себе.
Ти й гадки не маєш, наскільки ти сексі.
Дякую, Талл. Тепер я почуваюся сексуальніше.
Та ну.
Ходімо.
Я почуваюся коровою, яку потроху доять до смерті.
Тепер моє вим'я болить від тієї дурної машини.
Скільки ти націдила?
Грамів десять.
І все?
Тобто ого! Десять грамів. Це чудово.
Кожна крапля важлива, Джонні, це рідке золото. Груди - це найкраще.
Я чув.
Тому я поклала його в холодильник,
на завтра в нас є ціла пляшечка материнського молока.
А де трави для покращення лактації?
Не знаю.
Я маю приймати їх що дві години. Чорт.
- Знаєш, я подумав, може... - Зараз буде Таллі.
Дзвоніть, щоб повідомити про це.
Помірна температура протягом дня...
Власник сказав: якщо ми не приберемо супутникову антену з даху,
він це зробить сам і надішле рахунок за роботу.
Нам потрібна антена! Це єдиний спосіб побачити Таллі.
Мер Коч заявив, що поліцію
переведено на посилений режим патрулювання...
Вона змінилася, правда?
Мабуть, змінила зачіску.
Її цицьки стали менші.
Що? Ти здуріла. По-моєму, вони стали більші.
Ні, вони виглядають більшими
через блузку і зйомку знизу,
але насправді вони менші, присягаюся.
Як вони можуть бути більшими, але меншими?
- Повір мені. Я знаю її груди. - Розкажи.
Річ не в тім. Не бачиш?
Чашечка зменшилася на два розміри.
Зараз ти просто зациклена на цицьках.
Ти думаєш лише про них.
...нарешті зустрінуться. А тепер повертаємося у студію.
Будь ласка, залишіть повідомлення після сигналу.
Талл! Боже мій! Чудовий репортаж! Це вражає!
«Наживо з Нью-Йорка. Це Таллі Гарт у місцевих новинах!»
О, Талл. Я так тобою пишаюся.
Повірити не можу.
Ти набралася сміливості й переїхала, хоча я сумую за тобою, як божевільна.
До речі про божевілля: я збожеволіла чи твої цицьки зменшилися?
Я, мабуть, божевільна.
Джонні думає, що я зациклена на грудях, бо мої не працюють.
Жінки з мамської групи
були шоковані, коли я сказала, що годуватиму сумішшю.
Це кошмар.
Хай там як, я не здаюся. Я годуватиму дитину грудьми. Чорт забирай!
Хай там як, Мара теж за тобою сумує.
Чорт, мені треба йти. Це інструкторка з лактації.
Передзвони мені.
- Привіт. - Привіт.
- Отже, ти... - Ми збиралися...
- Вибач. - Вибач. Кажи.
- Вибач. - Кажи. Це ж ти мені подзвонила.
Я хотіла уточнити. Ти їдеш зі мною завтра до лікарні,
ми виїжджаємо о 07:00, щоб зареєструватися.
Так, я буду.
Усе гаразд?
Так, ми з Джонні збираємося на передопераційну зустріч.
Ти нервуєшся?
Ні, чесно, не можу дочекатися, коли все закінчиться.
- Ніколи не любила свої цицьки. - Що? У тебе чудові цицьки.
Тобто...
Нові теж будуть чудові,
я впевнена.
Вибач. Я цього не вмію.
Усе гаразд.
Ніхто з нас не вміє.
А чого це нова Таллі постійно вибачається?
Я і є нова Таллі, Кейт.
Я вже не така, якою була раніше.
Так, мабуть, ми всі не такі.
Вибач.
Ні, це ти вибач.
Мабуть, ми нескоро зможемо до цього звикнути.
Так.
- Я рада, що ти знову поруч, Талл. - Я теж.
Не уявляю, як би я жила без тебе.
Хоча й робила це деякий час.
Я знаю.
Вибач.
Більше ніяких вибачень, добре?
Добре, вибач.
Мені треба йти.
- Щасти тобі. - Дякую. Побачимося завтра?
Так, авжеж.
- Гей. - Гей, мамо.
Що?
Нічого.
Просто ти їси печиво з молоком, як у дитинстві.
Бо це смачно.
Усе гаразд. Усе буде добре.
Усе гаразд. Усе буде добре, маленька.
Візьмеш її, татусю?
Так.
Ось так.
Подивимося.
Молоко досі не прибуває.
Накладала штучний сосок, щоб дитині було легше?
Авжеж, я робила все, що ви казали.
Я п'ю трави, п'ю чай
і зціджуюся що дві години.
Не знаю, чому в мене так мало молока.
Коли можна буде припинити?
Припинити?
Так, я думаю, Кейт і Мара були б щасливіші,
якби ми використовували суміш.
Це не допоможе, татусю.
Матусі потрібна твоя підтримка, щоб досягти успіху.
Не хвилюйтеся, Емі, я не здамся. Я хочу годувати.
Молодець, матусю.
Пам'ятай, твоє тіло створене для цього.
Але через стрес молоко не прибуває.
Треба зблизитися з дитиною
і дозволити грудям робити те, для чого вони створені.
- Гаразд. - Вони не працюватимуть, якщо заважати.
- Побачимося в середу. - Добре. Дякую.
У середу. Не можу дочекатися. Побачимося.
Знаєш, що допоможе мені зняти стрес: не платити 200 баксів за годину
людині, яка влаштовує стрес тобі.
- Воно того варте, якщо допоможе. - Але не допомагає.
Це допоможе. Якщо я постараюся, то зможу. Я знаю.
Ти її чув. Це найприродніша річ у світі.
Якщо це так природно, навіщо вона нам?
Бо зі мною щось не так, мені потрібна допомога.
З тобою все нормально.
Ясно? Проблема в ній, через неї ти почуваєшся неадекватною. А це не так.
І те, як вона називає мене татусем, моторошно й огидно.
Вона нас називає так, як називатиме Мара.
- Вона одразу пояснила. - Я знаю. Я хвилююся за тебе. От і все.
Усе буде добре.
Щойно цицьки запрацюють, я сидітиму на скляній терасі
з моєю гарненькою донечкою у миленьких пелюшках,
вона мирно смоктатиме цицьку,
а я читатиму книжку, осяяна теплими сонячними променями.
У нас немає тераси.
Треба, щоб була. Я уявляю її, а не цей безлад.
- Можеш? Ой! - Ось і все.
- Усе гаразд. - Добре.
- Куди ти? - На прогулянку.
З Марою, щоб зняти стрес, зблизитися з дитиною і розслабитися, трясця.
Добре.
Не поспішай.
Боже мій! Денні! Чому ти в моїй квартирі?
Чому ти у своїй квартирі? Я думав, ти в Антарктиді.
Це не пояснює, чому ти кришиш чипси на мій диван.
Селесте запросила подруг на бранч, а я хотів побути сам.
- Ось і все. - У моїй вітальні?
Ти дала мені ключ від своєї квартири.
- Просила наглянути за нею. - Поливати квіти.
- Я поливав. Вони зелені й здорові. - Гаразд.
Можеш розплющити очі, йолопе.
Добре.
Це незручно, але давай усе обговоримо.
Я їх бачив.
- Не треба... - Я вже бачив твої цицьки.
Звісно, це було 20 років тому, тож... Але, знаєш...
На що ти натякаєш?
Ні на що.
Мої груди не змінилися. Вони виглядають як раніше.
Я згоден. Вони на диво пружні та мають гарну форму.
На диво?
Що? Хіба це не добре? Тому що...
Забирайся, будь ласка. Вечірка скінчилася. Повертайся у свій пентхаус.
Між подушками можуть бути крихти...
- Іди вже, будь ласка. - Гаразд.
Добре, що ти повернулася.
Треба кудись сходити разом.
Добре.
Ми задоволені результатами хімії.
Після односторонньої мастектомії та опромінення
зробимо реконструкцію через півроку-рік.
У вас є питання?
Ні, я просто хочу з цим покінчити.
Я ніколи не любила свої цицьки.
Чесно кажучи, я готова рухатися далі. Груди ще попереду, так?
Як ви відновлюєтеся після хімії?
Так, мабуть, з хімією було важко.
У мене почалася рання менопауза з припливами і перепадами настрою,
але апетит повернувся, і скальп уже не болить.
О, і синці вже не так часто з'являються,
і зникли ці переходи від закрепу до діареї.
Тож усе добре.
Як щодо близькості? У вас досі сексуальні проблеми?
Так, трохи.
Це дуже поширене явище.
Те, що раніше було нормальним, зникло, але ви знайдете нову норму.
- Чудово. - Інтим повернеться.
А зараз зосередьтеся на операції.
Втрата грудей викликає сильні емоції.
Цілком природно проходити через процес скорботи,
але є життя поза цим.
Вірте, що у вас усе вийде.
Чесно, я з нетерпінням чекаю закінчення.
Мої груди ніколи не були такими особливими.
Тож...
- Чудово. - Так.
- Навряд чи це підійде. - Я розумію, про що ти.
- Навряд чи з цим можна надіти ліфчик. - Я розумію, про що ти.
Привіт, як справи?
- Дивися! - Боже мій!
Не хвилюйся, я бачу, що він на тебе запав.
- Справді? - Так, авжеж.
- Добре. - Послухайте, лицедії.
Бог дав вам одне обличчя. А тепер надіньте інше.
Я перефразував.
«Гамлет».
Одягайте костюми на репетицію. Швидше!
Добраніч!
Нехай у твоєму серці буде спокій,
як і в моїх грудях.
Без нагороди мене покидаєш?
Яка тобі потрібна нагорода?
Вірна обітниця твого кохання.
Годі. Боже, припини.
Так, слова ви вивчили,
але спробуйте ще раз,
ніби ви справді живі.
Акторство - це не просто декламація рядків п'єси.
Йдеться про втілення в життя
духу й емоцій героїв.
Не просто промовляйте слова Шекспіра. Відчуйте їх, будьте ними.
Ти закоханий у неї, Куп.
Ні, містере Вейверлі.
Коли ти на сцені, ти закоханий.
Ти стаєш Ромео,
а Таллі стає Джульєттою,
дівчиною, яку ти так шалено кохаєш,
що знищиш будь-які перешкоди,
навіть свою сім'ю,
просто щоб почути її голос.
Вона говорить.
«О, скажи ще раз, світлий янголе».
Бо ти така гарна серед ночі,
як крилатий посланець небес
перед здивованими очима смертних,
що дивляться на нього, коли він біжить у хмарах
і пливе на лоні небес».
О Ромео, Ромео! Чому ти Ромео?
Зречися свого батька і свого імені. Якщо не хочеш, присягни мені в коханні,
і я більше не буду Капулетті.
Так!
- Бачиш, Куп? - Так.
Ось так. Так і треба.
Молодець, Таллі.
Гаразд.
Дайте п'ять.
- Відчуваєш? - Добре!
Відчуваєш?
Чудовий виступ, Талл.
Дякую. Я справді це відчула.
- Так. Ти природжена акторка. - Дякую.
Він крутий.
Я приберу реквізит.
- Тобі потрібна допомога? - Ні.
Я лише візьму цей келих.
Так.
- Добре. - Добре.
Ти зможеш це зробити, спокійно.
Просто...
- Дозвольте вам допомогти. - Дякую.
Це ти.
Тео, привіт. Як справи?
Як ти?
Холостяк.
Ти все ще... Тобто...
Так, усе ще холостяк.
Це чудово. Чудово. Перед тобою весь світ.
Ти вільна людина. Ніщо тебе не зв'язує.
То як, ну...
Як справи?
Ти про моє яєчко, що залишилося?
Усе гаразд, дякую, що поцікавилась.
Це чудово. Тобто не дуже,
але чудово, що яєчко в нормі,
те, що залишилося,
яке й досі... там.
Кажуть, два не потрібні. Одне - запасне, розумієш?
Воно просто для симетрії.
Я про це згадаю, коли пояснюватиму новій дівчині.
Ну, Тео, я рада, що в тебе все добре.
Я трохи непокоїлася через те,
що ти десь у світі ображений
і злишся на мене.
Але що було, те загуло, так?
- Це було так давно, хто пам'ятає? - Я пам'ятаю.
Бачу, у тебе вже є дитина.
Так, це моя дочка Мара.
Маро, це мій старий друг Тео.
Привіт, Маро.
Я чув, ти вийшла за Джонні.
Мабуть, у тебе все склалося добре.
Я радий за тебе, Кейт.
Що ж...
- Ти виглядаєш утомленим. - Невже?
- Так! - Кейті-Кейті!
Кейт!
Дивися, хто вирішив зробити нам сюрприз.
Чудово.
Ми дуже любимо сюрпризи.
Це...
- Іди сюди. - Вона нарешті заснула.
Тож я піду покладу її.
Я знаю, як воно - бути молодою мамою.
Яка ти зайнята і втомлена.
Якби мама не приходила без попередження двічі на тиждень,
я б не мала на неї часу.
Це правда. Чекай, поки у тебе буде двоє, Кейт.
Лука й Мія сплять у різні часи. Це справжній хаос.
До того ж Джулія годує грудьми вдень і вночі.
Вона каже, що почувається як жива молочна фабрика.
Я знаю, що вона відчуває.
А навіщо зціджуватися? Ти ж не працюєш.
Щоб молоко прибувало.
У вас проблеми? Потрібен консультант по лактації?
Ні. Ми...
У Джулії немає проблем з молоком.
Його навіть забагато, але ми знаємо добрих консультантів.
- Дякуємо, не треба. - Це безглузда робота.
Консультант по лактації? Суміш чудово підходить.
Краще ніж чудово. У ній є всі необхідні поживні речовини.
Суміш - це як годувати дитину білим хлібом і хотдогами.
- Я годувала тебе хлібом і хотдогами. - Це було 30 років тому.
Зараз майже 90-ті. Груди - це найкраще. Усі це знають.
Дурня. Мені суміш дуже допомогла.
Послухай! Це правильний варіант.
І це врятує твій шлюб.
Збережи груди для чоловіка.
Фу! Мамо!
- Ну... - Вони для дитини.
Як чоловік, можу сказати, що я не проти. Для мене це не проблема.
Слухай, може, дамо тобі молоко Джулії?
У нашому морозильнику вже літрів десять.
Хто хоче перекусити? У нас є печиво.
І ще в нас є...
молоко, куплене в магазині.
Може, ти неправильно харчуєшся. Їси багато печива?
Печиво весь день, ми обоє його любимо.
Печиво, печиво.
Спробували дати Марі, та вона була проти.
Дитині віку Мари небезпечно давати тверду їжу.
Мамо, він жартує.
По-моєму, це не смішно.
- Вибач. - Ясно, чому ви обоє виснажені.
У Кейт мішки під очима.
Якби ви давали Марі суміш, могли б поспати.
Знаєте що? Мені треба піти зцідитися.
Тож я піду і зроблю це.
Отже, він уміє стукати.
Так. Слухай, я хочу вибачитися
за те, що сталося раніше.
Усе гаразд.
Я дала тобі ключ, але дякую, що прийшов вибачитися.
- Ти такий турботливий. - Авжеж.
А ще, здається, я забув телефон у тебе на дивані між подушками.
Гаразд.
То чому ти не сказала мені, що повернулася?
Ти злишся на мене?
Ні, звісно, ні.
Я просто дуже зайнята.
З Кейт щось не так.
Ви з Кейт помирилися.
Ясно, чому старий Ден-Спортсмен більше не потрібен.
Що? Ні. Це не так.
А схоже, що так.
Чекай.
Ти сердишся?
Зовсім ні. Мабуть, важко пройти десять кроків, щоб постукати у двері.
Ого, ти сердишся.
Я не серджуся, Таллі.
Ми багато спілкувалися, коли ви посварилися з Кейт,
тепер ви помирилися, ти не сказала, що вдома, та я не серджуся.
- Точно? Бо схоже, що сердишся. - Ні.
Гаразд, може, я трохи ображений, але сердитися?
Це майже мило, Денні.
Але й дратує, бо нам не 12 років.
Вибач. Гаразд? Ти маєш рацію. Я знаю, що верзу дурниці.
Вибач, що не сказала про повернення.
Мабуть, я просто...
типу, уникаю інших людей.
Просто...
У Кейт проблеми.
Серйозні.
Що таке, Таллі?
- Привіт, Таллі. Ти не бачила мого хлопця? - Я знайшов.
Вибач, що він ходив до тебе як у холостяцьку квартиру.
Боже мій, йому було так соромно через цицьки.
Я така: «Подорослішай. Це смішно».
Так, дуже смішно.
Хочеш зайти до нас? Випити разом?
Розкажеш про Антарктиду.
Я спізнююся на зустріч зі своєю подругою Кейт. Може, іншим разом?
Так, авжеж.
Дай нам знати.
- Справді? Ні. - Так. Кажу тобі. Я не брешу.
- Сюрприз! - Боже мій! Я ледь у штани не наклала.
- Що це? - Це «вечірка з цицьками» для нас двох.
ДЯКУЮ ЗА МОЛОЧКУ!
Джонні відведе Мару в кіно, щоб ми провели час разом.
- Справді? - Думав, тобі не завадить.
Розважайтеся. Не розбести її.
А тепер основна страва.
Та-да!
Або краще сказати «ци-ця».
Ти ненормальна. Мені не можна. Операція завтра.
Я про все подумала.
Це газованка.
Тоді давай.
Добре.
Дякую за молочку.
Хочеш сісти з нами?
Я весь день хотів це зробити.
- Іди сюди. - Добре.
Я ношу їх
для екстрених випадків. Якщо раптом чхну.
Ти не мусиш робити це заради мене. Ти ідеальна така, як є.
- Справді? - Так.
Ой-ой.
Боже мій.
Боже мій. Боже!
- Боже. - Тихо.
- Усі почують. - Боже мій.
- Зі мною щось сталося. - Так.
І не кажи.
- Вибач. - Усе гаразд.
Я знаю, ти не хочеш, щоб про нас знали.
Так.
Лише тому, що в цій школі про всіх пліткують,
і я ненавиджу це.
А ще ми з Джессі розійшлися, вона ревнує та злиться.
Не хочу бруднити наші стосунки. Вони особливі.
Для нас.
Я кайфую, дивлячись на тебе в класі
та знаючи про наш секрет.
Так, твоя правда.
Я ще ніколи такого не відчував.
Я теж.
Я завжди пам'ятатиму цей поцілунок.
Куп.
Талл, я за тобою скучила. Ні з ким іншим я б це не зробила.
Я теж скучила.
- Скільки нам ще сидіти? - Поки не висохне.
Хіба ти не хочеш зробити зліпок своїх грудей?
Щоб потім про них згадувати?
Вони засранці.
Твої груди - засранці?
У школі вони були малі, коли я хотіла більші цицьки.
Потім вони виросли в коледжі, коли я почала бігати.
Я зрозуміла, чому цицьки - це проблема.
Потім вони не годували Мару, хай як я старалася.
А тепер вони буквально намагаються мене вбити.
Ти не помреш.
Ми ще не знаємо.
Лише 41% пацієнтів живе п'ять років після запального раку грудей.
Можеш потрапити в цю статистику.
Усе буде добре.
Зробиш операцію, радіотерапію,
і все.
І в тебе будуть нові цицьки.
Мені начхати на цицьки.
Знаєш, це дивно.
Усі повторюють, що я маю оплакати
втрату старих грудей,
але я не сумую.
Мабуть, була б, маючи цицьки як у тебе.
Що? Я завжди заздрила твоїм цицькам.
Що? Вони просто ідеальні.
- Твої ідеальні. - Ні, твої великі, але стоять.
Цікаво, якою б я була з меншими цицьками.
Маючи перший розмір, а не четвертий, я була б іншою людиною?
Чи я була б менш успішною? Чи більш успішною?
У мене на плечах не було б постійних
рубців від бретельок?
Думаєш, я буду іншою людиною?
Після цього.
Ні.
Ти значно більше, ніж цицьки, Маларкі.
Знімати?
Так.
Ми не можемо підійти до телефону. Передзвонимо, коли Марі виповниться два.
Я отримала твоє повідомлення. Вибач, що так довго не відповідала.
Шкода, що ми не можемо зв'язатися.
Не віриться, що ти помітила мої цицьки.
Вони менші.
Один з продюсерів вирішив, що мої цицьки відволікають і виглядають несерйозно.
Тож я ношу ліфчик-мінімізатор.
Чим менші цицьки, тим вищий IQ.
Це безглуздо й боляче.
Я вся замотана,
але я тут новенька, тож не можу протестувати, принаймні поки що.
Але повір, я це зроблю. Свободу цицькам.
Я зробила помилку, переїхавши до Нью-Йорка?
Як я досі не пристосувалася? Минув майже місяць.
Слухай, люба, щодо годування груддю...
Я розумію, який це стрес,
і, люба, скажу тобі так:
відпусти свою мрію.
Я знаю, що ти нафантазувала,
що сидітимеш на терасі, читатимеш книжку, годуватимеш дитину
й таке інше.
Зірвися з гачка.
Материнство - це важка справа, не вішай на себе почуття провини.
Я таке чула.
Це моя тобі порада.
Що ж, скульптури вже готові.
Час скласти пошану твоїм грудям.
Готова? Розплющ очі.
З тобою все гаразд?
Вони прекрасні.
Я цього не розуміла.
То де ти була?
- Нічого. - Нічого?
- Ти маленька лисиця. - Вибач. Як усе пройшло?
Добре.
- Так? - Так, він...
Ми цілувалися, він мене мацав,
я сиділа у нього на колінах і рухалася.
Добре.
А потім у мене був наче напад, але приємний.
Мабуть, то був оргазм, ведмедику Кеті.
- Ой. - Так.
Ого.
Гей, Куп, ти щойно був там з Маларкі?
Хіба це можливо?
Серйозно?
Гаразд.
- Привіт. - І знову привіт.
Я, як завжди, вчасно. Вибач.
Чесно кажучи, це я вдруге за день приймала душ.
Ти не міг передбачити.
Тобі щось потрібно?
Так.
Раніше, коли я був тут,
я відчув, що ти хочеш мені щось сказати.
Я хотів...
- У Кейт рак. - Що?
Боже мій.
Боже мій. От лайно.
Мені так прикро.
Яка стадія?
Третя.
Це називається запальний рак грудей.
Він дуже рідкісний і агресивний.
Його часто неправильно діагностують, бо він не схожий на звичайний рак грудей.
Боюся, вона помре.
І я не можу показати їй
свій страх, бо я маю вірити в неможливе.
Ясно.
Тож...
Такі новини.
Вибач, що не подзвонила, коли повернулася.
Слухай, не знаю, що ти запланувала на вечір,
але Селесте поїхала на вихідні на йогу.
Я вже кілька місяців дивлюся на твій бар.
Хочеш, ми відкоркуємо пляшку вина й подивимося поганий фільм жахів?
Я взяв напрокат «Сина диявола 2»,
і 20 років не минуло.
Боже, так. Ідеально.
- Так? - Так. Піду вдягну штани.
Відкоркуй пляшку червоного вина, але не «Петрус».
Я бережу його для особливої нагоди.
Добре.
Дякую.
- Агов. - Агов.
Скласти тобі компанію?
Так.
Дякую.
Гей! Що ти робиш?
- Ти перша почала. - Я кидала не в тебе.
Я люблю тебе, мамо.
Я теж тебе люблю, доню.
Ти впораєшся.
Ми будемо тут, коли ти прокинешся.
Ось так.
Дякую за молочку.
З нею все буде добре, доню.
ЧЕРЕЗ ДЕСЯТЬ РОКІВ
Дуже приємно. Гаразд, поговоримо потім.
Час настав. Як почуваєшся?
Мені було б краще, якби прийшла наречена.
Скоро початок.
Зачекайте.
Я майже готова.
Без мене ви все одно не почнете.
Переклад субтитрів: Марія Цехмейструк