ПРОВУЛОК СВІТЛЯЧКІВ
- Кейт! - Кейт!
- Кейт, ти мене чуєш? Кейт? - Кейт. Гей!
- Випий води. - Ми викличемо швидку.
- Що сталося? Як ти? - Відійдіть, їй треба дихати.
Я знаю, що краще для моєї доньки.
- Вимкніть ту кляту музику. - Швидка вже їде.
Зі мною все гаразд.
Тут така спека, і я випила шампанського,
але зі мною все гаразд, справді.
- Очевидно, з тобою не все гаразд. - Я...
- Усе добре. - Хай швидка не приїздить.
Я піду приляжу.
У понеділок я їду до лікаря.
Я скажу про це.
А ви танцюйте. Це ж вечірка!
- Мамо. - Доню, вибач, що налякала тебе.
Зі мною все добре, справді. Піду приляжу.
- Ось так. - Добре.
Це смішно. Я сама дійду.
Не страшно.
Що таке з мамою? Мені ніхто нічого не каже.
Гадки не маю. Мені теж ніхто нічого не каже.
Чому не сказала, що рак повернувся?
- Я збиралася. - Коли?
Я думала сказати сьогодні,
але метастази в кістках і печінці - не тема для весільних клятв.
Це не смішно.
Я просто хотіла, щоб усі повеселилися хоч раз.
До цього безумства хімії.
- Ти не зобов'язана дбати про нас. - Я постійно їй це кажу.
Бачите, як усі злякалися? Саме цього я й не хотіла.
Я хотіла нормального весілля.
Відтепер я буду поруч, добре?
На кожному кроці. Я не покину тебе.
Талл, ти покинеш мене,
бо сьогодні моя шлюбна ніч, і я збираюся займатися сексом з чоловіком,
а ти поїдеш із Денні,
бо пташка наспівала, що Селесте повернула йому обручку.
Невже ти намагаєшся звести нас?
Ти маєш зробити це для мене! У мене рак. Не можна відмовляти.
Ти скалка в дупі, знаєш?
Тому ти мене й любиш.
Як ти?
Хочеш поговорити?
Метастази в кістках і печінці...
Здається, це...
Це погано, так?
Тобто...
Ну... Добре, що я відома.
Я знайду їй експериментальну клініку з передовими технологіями.
Їх багато по всій країні.
Я знайду найкращу, подзвоню, про все домовлюся.
Її лікуватимуть.
Так. Якщо хтось на це здатний, то лише ти, Таллуло.
Вибач, що нічого не сказала про Селесте.
Не страшно.
Знаєш, я сподівався,
що ти підеш на побачення
лише зі мною.
Я не зустрічаюся з зарученими чоловіками.
- Лише з жінками. - Я ж сказала: це вона мене поцілувала.
Гаразд.
Добре, але як щодо інших моїх слів?
- Про нас із тобою? - Хочеш поговорити про це?
Слухай, Таллі, я знаю, що ти запала на мене...
- Запала? - Відколи я повернувся в Сіетл.
- Який ти самовпевнений. - Ні, я теж запав на тебе.
Ти так дивно це демонструєш, Спортсмене.
Думаєш, я не був шокований,
дізнавшись, що ти самотня й живеш по сусідству?
- Не треба про це. - У мене були серйозні стосунки.
- Ми два роки зустрічалися, жили разом. - Так, авжеж.
- Не знаю, навіщо ми це... - Я постійно думав про тебе.
Але в глибині душі я боявся, що вже надто пізно абощо.
Але знаєш що? До біса це.
Чому ми не можемо визнати свої почуття?
Ти так кажеш,
бо тебе кинули п'ять хвилин тому.
Ні. Я так кажу, бо це правда.
- Чому ти не зізнаєшся... - Що я запала?
Добре. Визнаю. Я запала на тебе.
Тому що не могла бути з тобою.
- І ти так само. - Не кажи так.
- Я нічого не кажу. - Таллі, ми чекали 20 років.
Кажи за себе. Я не чекала.
- Тобі страшно. Ось і все. - Ні.
Я знаю себе. Я не вмію будувати сім'ю.
- То й що? Я теж. - Отож.
Але ми вміємо дружити,
і саме цього я зараз потребую.
Щоб я могла зосередитися на Кейт.
Я повинна допомогти їй і...
Я хочу, щоб ти був моїм другом.
У мене мало друзів, Спортсмене.
Ми не мусимо...
Де ви бачите себе в майбутньому?
Чому всі коледжі про це питають?
Напиши, що отримуватимеш Нобелівську премію з літератури,
а твій чоловік Шон Кессіді
виховуватиме трьох ваших дітей.
Чому я вийшла за Шона Кессіді, а не за Девіда?
Девід буде мій.
Боже мій. Круто було б вийти заміж за братів.
Не дуже радій.
Ми з Девідом розлучимося після мого жахливого роману з Джоном Траволтою.
- Це схоже на тебе. Так. - Так.
Ви вже кілька годин працюєте.
Мені боляче на вас дивитися.
Зробіть перерву.
Відпочиньте.
Хочете затяжку?
Зазвичай я не пропоную,
але цю траву виростив мій друг Ел,
і кращої я в житті не курила.
Вона унікальна.
Добре, але не треба.
На порозі смерті ти не шкодуватимеш про те,
що мало працювала чи не заповнила всі папери.
Ти шкодуватимеш, що не викурила
цю траву і не потусила з мамою.
А ти хочеш?
Взагалі-то,
це випускний рік,
і чи випаде нам ще колись нагода
покурити унікальну траву?
Ого, ти дика, Маларкі.
Дика Маларкі.
Глибокий вдих.
Усе гаразд?
Так. Тримай.
Усе добре.
Усе круто.
ПОЗДОРОВЛЯЄМО KPOC
НОВИНИ ВИХІДНОГО ДНЯ No1 У СІЕТЛІ ЧЕРВЕНЬ-1988!
Ваша величносте.
Так приємно мати аксесуар, який можна носити з усім.
Слухайте всі. Агов! Я хочу виголосити тост.
Таллі, коли ти стала ведучою, ми були на останньому місці.
Але за два дуже короткі роки
ти зробила KPOC каналом вихідного дня номер один.
- Так! - За Таллі!
Таллі!
Ну, я б не впоралася без Залізного Дроворуба, Лева,
Опудала і, звісно, Тото.
Очевидно, я Ґлінда.
- Стоп, а я хто? - Опудало.
Опудало, так.
Чекайте! У мене ще один тост.
За Джонні, який щойно отримав нагороду «Найкращий журналіст Північного Заходу»
за репортаж про бездомних у Сіетлі.
Я кохаю тебе, чоловіче, і знаю, що ти зробиш ще багато неймовірних речей.
- За Джонні. - За Джонні!
Дякую, дружино,
і запрошую всіх подивитися на мою відзнаку
у мене в кабінеті.
Бо я скромна людина, яка ненавидить увагу.
До речі про скромність, дозвольте похвалитися Кейт.
Вона вже закінчила чотири розділи свого нового роману.
Це незважаючи на важку роботу,
повноцінне суспільне життя і чоловіка, якому важко догодити.
- Так. - Кейт, ти вражаєш мене щодня.
- За Кейт! - За Кейт!
- Дарма ти це зробив. - Тебе теж треба привітати.
Може, продовжимо святкування вдома.
Фу. Ви можете хоч раз поговорити не про планування сексу?
Та ну, ми ще молодята.
Два роки разом - це не молодята.
Народ!
Це один із цих моментів!
Яких моментів?
Коли розумієш, що ти в центрі.
- Чого? - Життя.
Воно змінюється просто зараз, і все складається навіть краще, ніж ми уявляли.
- Що? - Нічого. Ти просто чарівна.
Якби ж ми могли заморозити цю мить і жити в ній вічно.
Так. Жити у фотографії.
Чудова ідея. Використаю у своєму романі.
За KPOC. Хай царює.
Точно!
- Джонні, зустрінемося завтра? - Авжеж.
Люблю грати у сквош з похмілля. Щоб вигнати все з потом.
Вибачте, здається, я випила забагато пива.
- Усе гаразд? - Я сама.
Чого це ти вже блюєш? Що за аматорський підхід?
Це не схоже на тебе, Маларкі.
Називаєш мене алкоголічкою?
Ні, ти просто тусовщиця. Як і всі ми.
Мабуть, з'їла несвіжу креветку.
Ми не їли креветок.
- Боже, Кейт. Можливо... - Ні.
- Ти не знаєш, що я хотіла сказати. - Я не вагітна.
Гаразд, ти знаєш.
Я не можу бути вагітною, бо ми домовилися зачекати ще рік.
У нас цілий план. Я закінчу писати роман, ми зберемо грошей.
Джонні хоче в Південну Америку, я хочу в Європу, поїдемо
у подорож на пів року. Коли повернемося, зробимо дитину.
Ого. Хороший план.
Так. Мені подобається.
Пам'ятаєш, як Керол думала, що народить дитину,
переспавши з метеорологом Філом?
У неї в столі все ще є тести на вагітність.
Візьмемо один і дізнаємося.
Гаразд. Але я не вагітна. Я не можу бути вагітною.
Не віриться, що я вагітна.
Мені теж. Я до цього не готова.
Ти не готова? Що я скажу Джонні?
Так.
Він точно не готовий.
О чорт.
Слухай, він же любить Брюса Вілліса?
- Авжеж. - У них із Демі Мур буде дитина.
У Джонні та Брюса Вілліса є дещо спільне.
Почни з цього.
З чого ви хочете почати?
Якщо посилають до психотерапевта, то думають, що це кінець.
А ви теж так думаєте?
- Що? - Це кінець.
Я...
Я не знаю.
Ні, я так не думаю.
Як почуваєтеся?
Добре.
Я втомлена.
Мене нудить.
Але це нормально для хімії. Я вже все це проходила. Я старий профі.
А ще Джонні змусив мене спробувати альтернативну терапію,
але минуло лише кілька тижнів, тож...
Не знаю, чи це допомагає. Але він думає, що допоможе.
А Таллі з усієї сили шукає мені експериментальний курс лікування.
У Стенфорді є один дуже перспективний, тож побачимо.
І з Марою все добре.
Здається.
Вона хвилюється.
Вона не хоче про це говорити.
Я намагаюся, але...
Вона вже стільки пережила.
Забагато.
Для дитини.
Просто... Це жахливо.
Але як ви почуваєтеся?
- Я щойно сказала. - Ні, ви розповіли мені про інших.
Я питаю, як ви почуваєтеся.
Я втомлена, мене нудить.
Я про емоції.
Що ви відчуваєте?
Кейт.
Я відчуваю провину.
Чому?
Бо я всіх підвела.
Вони були такі щасливі, коли в мене почалася ремісія.
А тепер усі налякані й засмучені.
Знову.
І це через мене.
Ви знаєте, що рецидив - не ваша вина, так?
Я знаю.
Мій розум це знає.
Спробуймо дещо.
Заплющте очі.
Уявіть себе десь.
Де ви вільні.
Вільні від чиїхось очікувань. Вільні від провини.
Вільні бачити світ
своїми очима.
Як він виглядає?
Не забувайте дихати, пропускаючи енергію через тіло.
Хіба не буде краще, якщо вона торкатиметься тебе?
Це допомагає боротися з побічними наслідками хімії.
Мені подобається.
Хоч відпочинеш від атональних звукових ванн і гарячої йоги,
на які тебе відправив Джонні.
- Не кепкуй. - Він поводиться як Хмаринка.
- До речі, ти завтра прийдеш на Даму Луну? - Авжеж.
Хто ж не любить ритуал богині Місяця?
Тим часом на фронті справжньої медицини -
завтра мені подзвонить керівник онкології в Стенфорді.
Нарешті. Ми домовлялися три тижні. Скоро поїдеш туди.
Шкода, що ти витрачаєш на це стільки часу.
Та ну. Головне, щоб тобі стало краще.
Ось ти де. Я всюди тебе шукав.
А я - тебе.
Ой. Гаразд. Я теж сяду.
- Усе добре, Маларкі? - Так, авжеж, усе чудово.
А може й ні.
Я знаю, що ти знаєш, чого я хочу, і я знаю, чого ти хочеш,
і, можливо, наші бажання збігаються.
Але ми також знаємо, що вони можуть відрізнятися.
Добре.
Брюс Вілліс - людина, яка намагається це з'ясувати.
Як ми.
Іноді життя подає кручений м'яч, і треба його відбити...
- Кейт вагітна! - Я якраз хотіла сказати!
Що?
Я викликав таксі, якщо хочете, поїдемо разом.
Ого. Джонні, все гаразд?
Тебе ніби вдарили по голові сковородою.
Усе гаразд?
Ти мовчиш, відколи ми поїхали з вечірки.
І ти теж.
Що ти відчуваєш?
Я буду чиїмось батьком.
Як Брюс Вілліс.
Я знаю, у нас були плани.
Так, це правда,
але плани змінюються, Маларкі,
і це нормально, це життя.
Плани не вічні.
Так.
Жодна людина ще так не обкурювалася.
Як довго ми лежали на підлозі?
Здається, вічність.
Котра година?
Шоста?
Ого, 22:00.
Чорт забирай.
- Дівчата, ми майже пропустили. - Що саме?
Схід Місяця.
Треба вийти на вулицю і привітати Матір Місяць,
бо сьогодні вона уповні,
а ми скупаємося в її жіночій енергії.
- Це правда. - Може, скупаємося тут?
Ні, ходімо на дах, щоб бути якомога ближче до неї.
До Місяця!
Визнай. Ти рада, що ми це робимо.
Я все визнаю.
Вона така гарна.
Написати б про неї есе для коледжу.
Чом би й ні?
Любий коледже,
одним із прикладів мого особистого зростання
є те, що я накурилася й говорила на даху з Місяцем.
Я б узяла тебе до своєї школи.
- Вивчати куріння бонгу. - Та астрономію.
Так.
Ну ж бо! Дивіться!
Бачите, Місяць дивиться на нас!
Ушануймо її!
Потанцюймо в захваті перед її силою й красою.
Ой! Я знаю, як вас підняти.
- Хмаринко, припини. - Що?
- Це не смішно. Хмаринко, припини! - Боже!
Стій!
Бачила б ти своє обличчя!
О ні.
Усе гаразд?
Леді хоче коктейль?
- Так, будь ласка. - Добре.
До дна.
- На смак як мульча. - Це паростки пшениці.
Чувак з моєї онлайн-групи підтримки гарантує якість.
Не знаю, чи ця дієта подовжує життя,
але воно точно здаватиметься довшим, а це вже непогано.
Привіт.
Боже, пахне горілим сміттям.
Маро, ти під кайфом?
Ні.
Я відчуваю запах. Господи, Маро, зараз середина дня.
- Ти куриш траву посеред дня. - Мама має рецепт. Це їй від нудоти.
Люди, заспокойтеся.
Я зробила лише одну затяжку.
Хотіла повеселитися, бо тут усі сумні.
Іди до себе. Поговоримо пізніше.
Круто, саме туди я й збиралася.
Що це за лайно?
- Вафлі з насіння льону. - Де нормальне печиво?
Я його викинув. Мамі не можна цукру.
- Тому ніхто не їстиме печиво? - Саме так.
Ясно. Оскільки мама помирає, іншим теж жити не можна?
Годі вже, невдячне лайно.
Мама сказала йти до себе, тож іди до себе, трясця!
Скоріше б поїхати звідси в добваний коледж!
«Наші спеціалісти ритуальної служби допоможуть у важкі часи».
Сьогодні отримала поштою. Я не можу.
«Від ніш для праху до пишних садів, де гуляють павичі, - у нас є все».
Забули лише стерв'ятників.
Ви сердитеся.
- Я б не сказала, що серджуся. - Що ви сказали б?
Не знаю, що я відчуваю.
Чи це має значення.
Думаєте, не має значення, що ви відчуваєте?
Принаймні, здається, я маю вирішити,
чи мені потрібна ніша та павичі на могилі.
Ви говорили про це з рідними чи друзями?
Я не можу.
Вони намагаються врятувати мене і не готові говорити про...
Дякую вам, докторе.
Я дуже вдячна вам за дзвінок,
і ваше дослідження справді вражає.
Думаю, моя подруга стане чудовою кандидаткою.
То що скажете?
Ми можемо бути в Каліфорнії вже завтра, якщо треба...
Вибачте, що?
Що означає: «Надто агресивний»?
Хіба ви не такий рак намагаєтеся вилікувати?
Гадаю, варто принаймні її оглянути,
щоб вирішити, чи вона підходить.
Ні, будь ласка, не кажіть, що розумієте.
Моя подруга помирає, їй потрібна ваша допомога.
Але вас цікавить лише лагідний, мирний вид раку.
Авжеж, я засмучена.
Я витратила на цю хрінь три кляті тижні.
Знаєте що? Їй не потрібні ваші довбані експерименти.
Щасти вам у лікуванні раку без неї. Чорт!
Зайдеш до мене?
Знаю, кажуть, що випивка - поганий вид самолікування, але...
Принесу келихи.
Шкода, що її не взяли.
До біса їх. У тебе є друг у клініці Майо.
- Він мені ще не дзвонив. - Подзвони йому ще раз.
Офіси зачинені. Я вже тричі йому дзвонив.
Подзвони ще раз.
Якщо вона не потрапить у програму...
Гаразд.
Заспокойся, обіцяю, вранці я подзвоню. Гаразд?
Дякую.
Відкоркуємо цього поганця. Я б запропонував випити з пляшки.
Але це буде не стильно.
Ця штука...
Що ти хочеш...
Що ти робиш?
Ходімо нагору.
Ти казала, це погана ідея.
Саме так.
Але я...
Я просто хочу забути про свої почуття.
На хвилинку.
По-перше,
це буде не хвилинка.
Скажу одразу.
- Справедливо. - Так.
Тоді на п'ять хвилин.
Або на всю ніч.
Таллі. І що далі?
Далі - нічого.
Ми забудемо про це.
Забути...
Це звучить...
Знаю, це погана ідея, але мені байдуже.
- Я просто хочу... - Що? Перетрахати біль?
- Не смійся з мене. - Я й не сміюся.
Таллі, я не думаю, що це...
Я знаю, що це погана ідея.
- Це погана ідея, Таллі! - Я знаю!
Авжеж. Я люблю погані ідеї.
- Як вечір сексу перетворюється на це? - Це диво життя.
Знаєш, чому вагітні світяться?
Бо пітніють від блювання.
Ти чудово виглядаєш. Хіба що в тебе
на шиї трохи блювоти.
Учора мені наснилося, що я народила коалу.
- Весело! - Ні! Вона мене вкусила.
- До речі, де тато-ведмідь? - У нього сквош із Маттом.
Як він?
Пам'ятаєш сцену, де Брюс Вілліс бігає босоніж
по битому склу в брудній майці з автоматом у руках?
Він трохи менш розслаблений.
Йому нелегко. Він одумається.
Так, можливо.
Чорт. Мені це не можна, так?
- Ти мене питаєш? - Мені треба до лікаря.
Як ти? Боїшся?
Типу того.
Я знаю, що це неможливо, але, здається, я вже її відчуваю.
- Її? - Так.
І, Талл,
я вже її люблю.
Я теж.
- У нас буде дитина! - У нас буде дитина!
- У нас буде малюк. - У нас буде дитина.
У нас буде дитина!
Я... Алло?
Привіт, Матте.
Ти про що?
Так. Ні, точно. Я йому скажу. Гаразд.
Джонні не прийшов на сквош.
ТАКОМА 15 ПОРТЛЕНД 170
Доброго ранку.
Дивишся, як я сплю, Спортсмене?
Так.
Ти так чарівно хропеш.
Наче милий кролик із бензопилою.
Що ти робиш?
Мабуть, приготую нам сніданок у ліжко.
- Мої легендарні млинці... - Ні, тобто...
що ти робиш?
Ми говорили про це вчора.
Я нічого не роблю.
Таллі, я лише запропонував млинці.
Зараз я потрібна Кейт, у мене немає часу для чогось іншого.
- Ти це знаєш. - Я розумію.
- Невже? - Так.
Але ти знаєш, що це нормально...
- Це не нормально. - ...впустити мене.
Бути зі мною.
Це не означає, що ти зраджуєш Кейт. Вона хоче, щоб ти була щаслива.
Господи, Спортсмене, я...
Річ не в тім.
Я просто... Я не можу...
цим займатися зараз.
Гаразд? Я...
Вибач, ти можеш...
Будь ласка, іди.
Як справи? Твій роман уже, мабуть, готовий.
Поки що ні, але скоро буде. Я відчуваю натхнення.
- Можна прочитати кілька розділів? - Ні.
- Абзац? Чи речення? - Жодного слова.
Хоч натякни.
- Відійди від комп'ютера. - Гаразд.
Маро, як почуваєшся?
Я під домашнім арештом, але ж можу взяти хліба й води?
Не починай.
Маро, якщо хочеш, на церемонію Дами Луни
можеш позичити моє сапфірове намисто.
Ні, дякую.
Ти благала позичити його на репетицію весілля.
Я не піду вітати Місяць. Щось не хочеться.
- Це обов'язково. - Що ти зробиш? Я вже покарана.
Годі вам. Усе гаразд.
Якщо не хочеш, не йди.
Якщо передумаєш, намисто твоє.
Добре.
Кейт, як ти?
- Кейт! - Чорт! Думаю, щиколотка зламана.
Щиколотка.
Матінко Місяць, зціли цю щиколотку своїм сяйвом.
- Чорт. - Замовкни! Її треба оглянути.
- Ми якраз її оглядаємо. - У лікаря.
Твоя мама нас відвезе.
Батьки грають у бридж у Маршів.
- А Шон? - Він у Роббі!
- Викликати швидку? - Діти, спокійно, я все владнаю.
Вставай.
- Так. - Обережно!
- Глибоко вдихни. - О боже.
Добре.
Люблю їздити під кайфом.
Це як пілотувати космічний корабель.
Вибачте, дівчата, поле астероїдів.
Хмаринко, не треба.
Я намагаюся розслабитися. Усі такі напружені.
Можеш хоча б опустити вікно?
- Чорт, кляті копи. - Усе гаразд. Розслабся.
Спокійно. Усе буде добре.
Якщо вони не знайдуть наркотики в бардачку, все буде гаразд.
Де він?
Я дзвонила у KPOC, сквош-клуб, один бар, другий бар,
кафе, де він нібито бачив Джин Смарт.
- Він фанат серіалу про дизайнерок. - Так.
Подумаймо про це раціонально.
Він злякався, втік і не повернеться.
- Можливо, або... - Це єдина відповідь.
Ні. Але, припустімо, це правда, Джонні тебе кинув. Знаєш, що буде далі?
Я народжу дитину,
а потім заповзу в яму й помру від сорому?
Ні, ми з тобою самі виростимо дитину.
- Справді? - Так!
Навіть якщо він не повернеться, нам не потрібен він чи будь-хто інший.
Ми разом виростимо дитину.
Ти зробиш це для мене?
Так. Буде чудово.
Купимо будинок біля води. На вихідних кататимемося на човні.
- Я не вмію керувати човном. А ти? - Ми навчимося.
Точно?
Так.
Мені пасують моряцькі тільники.
Ні. Ти впевнена щодо виховання дитини разом?
- Ти завжди казала, що не хочеш дітей. - Я казала, що не хочу бути мамою.
Я не проти бути батьком. Це цікавіше.
Водити дитину в зоопарк, учити їздити на велосипеді,
і кар'єру кидати не доведеться.
Татусі час від часу приходять до школи,
і всі вважають їх героями.
- Бути батьком - круто. - Хочеш, щоб я була мамою?
Міняла підгузки, прала, готувала їжу,
вкладала дітей спати й наливала тобі мартіні,
загорнута в сексуальний целофановий плащ?
Ну, це не обов'язково. Ми щось придумаємо.
Можемо мінятися ролями.
Встановимо свої правила. Буде чудово.
Лише ти, я і наша дитинка.
Дівчата з провулку Світлячків назавжди.
Дуже тобі дякую.
Але треба розібратися з Джонні. Подамо його в розшук?
Думаю, треба зачекати добу.
Або навіть більше, якщо зниклий дізнався, що стане батьком.
Дякую, що прийшла раніше.
Я хотіла прийти раніше, ніж Матінка Місяць.
Джонні, вечеря готова!
Не думаю, що це входить до макробіотичної дієти Джонні Раяна.
Ого, Маларкі.
Червоне м'ясо, алкоголь? Я збирався приготувати сочевичний хліб.
Це для вас із Таллі.
Моя психотерапевтка порадила мені зосередитися на тому, чого я хочу,
тож мені треба з вами поговорити.
Ось коледжі,
які Мара має розглянути через рік.
Якщо мене не буде.
Не обов'язково подавати документи у всі, але хай з'їздить на екскурсію.
Кейт, це смішно.
Гарвард?
У неї добрий середній бал, ще будуть результати тестів.
Може, один з тих місцевих «Гарвардів»,
типу Гарвард Південної Дакоти чи Гарвард Небраски?
Хай їх теж огляне.
- Дякую. - А ще
хочу вам сказати, що...
ви маєте моє благословення,
якщо вирішите бути разом, коли мене не стане.
- Що? - Якого біса?
Я люблю вас обох і не хочу, щоб вас розділило почуття провини.
Це божевілля.
Ти не помреш. Ми знайдемо експериментальне лікування.
- А раптом не знайдете? - Знайдемо.
Саме так. Ти не помреш.
До того ж, ми з Джонні будемо нещасні разом.
У нас буде єдина тема для розмови -
як ми за тобою сумуємо.
Я не хочу, щоб ви лишалися самі.
Так. Годі. Я так не можу.
Медсестра з онкології казала про силу позитивного мислення.
Це точно не позитивно.
Ну, якщо не ти,
хай це буде хтось хороший, з ким ми могли б подружитися.
Будь ласка, не треба про це говорити.
Добре.
І ще у мене є новини.
Учора ми з Денні переспали.
Що?
О боже, нарешті. Це була моя наступна пропозиція.
І як воно було?
Чудово.
А потім жахливо.
Саме цього я й очікувала.
Ого.
- Він почує, як ти це їси. - Не кажи Джонні.
Боже мій.
Боже, як смачно.
Матінка Місяць встає, щоб привітати нас.
А тепер створимо власне місячне коло.
Вибачте, сьогодні ми передаємо лише жіночу енергію.
У мене сильна жіноча сторона.
Будь ласка.
Залишіть нас.
Що ж, добре.
Розважайтеся. Я буду в будинку.
Гаразд.
Місяць впливає на наші тіла й душі
так само, як на припливи,
а під час повні місячна енергія досягає піку.
Сьогодні ми підключимося до сили Місяця
та об'єднаємо її з нашими силами,
щоб зосередитися на зціленні Кейт.
Хто перший?
- Я буду перша. - Добре.
Матінко Місяць,
я візьму все твоє світло й любов
і поєднаю з усією своєю силою
та удачею, наявними в моєму житті.
І я віддам усю цю енергію
нашій коханій Кейт.
- Дякую. - Гаразд, хто наступний?
Я нічого не знаю про силу Місяця.
Але я вірю в силу волі.
І під цим Місяцем уповні
я використовую всю свою волю
і рішучість, щоб зцілити мою Кейт,
чия дружба
змушує мене вірити, що,
можливо, у світі все-таки є чари.
А ви?
Хочете чимось поділитися з Кейт?
Я...
Я не можу.
Ні, Кейт, залишся. Постій у цілющих променях місяця.
- Я поговорю з нею. - Добре.
Кейт, дихай.
Ці церемонії викликають багато почуттів.
Мені не потрібні твої хіпові дурниці, Хмаринко.
Я розумію.
Виговорись.
Це безглуздя.
Чому Кейт захворіла?
Вона не курить, займається спортом.
Вона щороку робила мамографію.
Не знаю.
Всесвіт дуже загадковий.
Поглянь на себе. Чому ти така здорова?
Ти прийняла стільки наркотиків, стільки разів була на межі передозу.
Я мала померти тисячу разів.
Чому не я?
Я все життя курила.
Це не...
Це нечесно.
Твоя правда.
Це відстій.
І ти злишся.
Може, використаємо ці почуття, щоб допомогти їй?
Не віриться, що я отримую пораду саме від тебе.
Можливо, всесвіт залишив мене поруч не просто так.
Ходімо.
Ви підклали мені наркотики, довбані свині.
Я знаю свої права!
Ми розважалися. Вона впала з даху.
- Дякую. - Хіба це незаконно?
- Що сталося? - Не сердься.
- Я змусила її забратися на дах. - Ми розважалися.
- Вони незаконно обшукали машину. - Поговоримо вдома.
Таллуло Гарт, твоя мати порушила умови УДЗ.
Вона буде у в'язниці до слухання. Ходімо зі мною.
- Я не повернуся до бабусі. - Ходімо.
- Так не можна! - Будь ласка!
Не віддавай її! Мамо, прошу!
- Мамо! - Вона може пожити в нас.
- Справді? - Ми про неї подбаємо.
Люба, ти для нас як рідна.
Ми тобі допоможемо. Ходімо.
Ти не забереш мою дитину, Марджі.
Я повернуся по тебе, Таллуло, чуєш? Я приїду по тебе.
Пішла ти.
Чудово. Дякую всім.
Не забудьте, наступного тижня - перший розділ Діянь Апостолів.
І ще ми граємо проти храму Бетель у понеділок.
Беріть рукавиці й...
Тату.
Дивіться, кого сюди принесло.
Кажуть, команді з софтболу потрібен новий захисник.
Ходімо вип'ємо. У кварталі є бар.
Пиво смачне. Крильця жахливі.
Але офіціантки - найкращі в Орегоні.
Радий тебе бачити.
Блудний син повернувся.
Я молився - і нарешті цей день настав.
Як ти це робиш?
Що саме?
Кажеш таку дурню.
З серйозним обличчям.
- Не розумію, про що ти. - Розумієш.
Що ти людина Божа.
Лицемірство.
Брехня.
Я не вважаю себе кращим за інших.
Тому тобі вірять.
Усі твої парафіяни.
Але я знаю правду.
Як цікаво.
Мені подобається.
Треба частіше спілкуватися.
Через тебе вона померла.
Отруїлася алкоголем через тебе.
Через твої зради.
І твій осуд. Твоє святенництво.
Твоя мама була хвора.
- Вона занедужала. - Через тебе, чуваче.
Ти її ненавидів.
Ти ненавидів її, бо вона бачила тебе наскрізь.
А ти ненавидів мене, бо я був поруч і все бачив.
Я тебе не ненавидів.
- Я люблю тебе, сину. - Ніколи не називай мене так.
Ти не був мені батьком.
Я навіть не міг запросити тебе на весілля. Знаєш, як це?
Мій батько живе у трьох годинах їзди,
а я не можу з тобою побачитися через те, що ти зробив!
Нехай той, хто без гріха...
І так далі.
А якщо ти приїхав накричати на мене, значить, у тебе все добре.
Ти на мене накричав.
Можемо продовжити це за пивом?
Я приїхав, бо скоро стану батьком.
І замість того, щоб радіти, як усі люди...
я боюся облажатися,
як ти.
Я не вмію бути батьком, і в цьому винен ти!
Не треба цієї маячні.
Чоловік, який мене виростив, був монстром. Він бив мене, коли йому хотілося.
Але я не звинувачую його у своїх помилках. Це між мною і Богом.
Чого ти від мене хочеш? Вибачення? Обіцянки, що в тебе вийде краще?
Ти доросла людина, Джоне, ти сам вирішуєш.
Якщо ти облажаєшся, то сам будеш винен.
І мої вітання.
Познайомиш з малим?
Відчуй любов усіх, хто тебе оточує. Нехай вона омиє тебе.
Нехай вона віднесе тебе туди, де ти вільна.
Без болю, без раку всередині.
Скажи, що ти відчуваєш.
Я не знаю.
Впусти в себе цілюще світло.
Відкрий своє серце.
Скажи, що ти відчуваєш.
Я не хочу помирати.
Я не готова.
Я потрібна Марі, я не можу... Я хочу побувати на її випускному,
на весіллі, побачити її дітей.
Мені набридла вся ця маячня, мені...
Мені страшно,
і я це все ненавиджу.
Це добре. Випусти свою злість. Віддай її Місяцю.
Перетворимо її на щось позитивніше.
Чорт забирай, це моя церемонія. До біса рак!
Саме так. До біса рак!
До біса рак!
До біса.
Чорт!
До біса його! До біса!
Якого біса, Раян?
- Де ти був? Я хвилювалася? - Ти кинув вагітну дружину?
- Ти нам не потрібен. - Таллі, можна мені поговорити з дружиною?
Тепер вона моя дружина, чуваче.
Кейт, вибач.
У мене були справи, але я не хотів тебе турбувати.
Я знаю, що ця дитина була несподіванкою і змінить деякі плани.
- Якщо це занадто, можеш іти. - Геть звідси!
- Чекай, що? - Я знаю, ти не хотів дітей. Я розумію.
Але зрозумій і ти,
що з чоловіком чи без, я не така, як моя мама.
У мене свої правила.
- Саме так. - Маларкі, заспокойся.
Не знаю, про що ти, але мені було треба звикнути до цього.
- Тобто ти мене не покинув? - Покинути тебе?
Кейт...
ми сім'я.
Твоя правда, ми не такі, як наші батьки. Ми не будемо такими, як наші батьки.
Ми можемо бути кращими,
і я на секунду про це забув,
але я справді в це вірю.
Так, це страшно. Це серйозна зміна.
Але разом з тобою...
я здатний на все.
Я дуже радий, що ми разом до кінця життя.
Ти і я, Маларкі.
Я не спускаю з тебе очей.
У нас буде дитина.
НАСІННЯ ЧІА
Для тебе можу зробити звичайні.
У мене є таємний запас білого борошна і кленового сиропу.
І шоколадної крихти?
Чудово.
Вибач, що я вчора не стримався. Дарма я на тебе накричав.
Мама помре, так?
Учора вона дозволила мені взяти її сапфірове намисто,
а раніше казала, що це буде тільки через її труп.
Це не значить, що твоя мама помре.
Чому ти брешеш?
Ми точно не знаємо.
Але надії вже менше.
Що нам робити?
Знаєш...
коли я дізнався, що твоя мама вагітна тобою,
я злякався.
- Я сів на мотоцикл і... - У тебе був мотоцикл?
Річ не в тім, але...
Ти називаєш їх смертю на колесах, не дозволяєш мені на них їздити.
Так. І те й інше правда, але головне не це.
- Ясно? - Ясно.
Річ у тім, що я злякався.
Я був переляканий більше, ніж будь-коли.
Я боявся, що не готовий,
що ніколи не буду готовий.
Так само я почуваюся зараз.
Але в цьому і є суть великих змін у житті.
Ми не обираємо, коли це станеться.
Треба лише міцно триматися за тих, кого любиш,
і йти вперед.
Разом.
Я знаю, що тобі страшно.
Мені теж страшно.
Хоч що станеться, я нікуди ні піду,
і ми це переживемо.
Обіцяю.
Гей, ранні пташки.
- Я їду на акупунктуру. - Візьму ключі.
- Ні, їжте млинці. Я сама поїду. - Гаразд.
Так.
РАНЧО КЕЛЛЕРМАНА
Дякую.
Отак, друже. Вперед.
Агов.
Ого. Акупунктура, мабуть, пройшла добре. Ти вся сяєш.
Я їздила верхи.
Справді?
Було неймовірно. Саме те, чого я потребувала.
Я знаю, ти не хочеш про це говорити.
Про те, що буде, якщо мене не буде поруч, але...
Гаразд.
Поговорімо про це.
Добре.
Гаразд.
Я хочу поговорити про мій похорон.
І я хочу, щоб ти дещо влаштував.
Мабуть, краще запиши.
Добре.
Принесеш пачку «Вірджинія Слімс».
І айпод.
Добре.
І фото Девіда Кессіді.
Добре.
Фото має бути кольоровим.
Таллуло Роуз!
Господи, Денні! Віддай ключі.
Я домовився. Кейт беруть.
Що?
Мій друг із клініки Майо посмикав за ниточки, вони беруть Кейт!
Лікування дає обнадійливі результати у випадках агресивного раку, як у Кейт.
- Її беруть? - Її беруть!
Боже, Денні, дякую.
Дякую. Кохаю тебе.
ЧЕРЕЗ ДЕСЯТЬ РОКІВ
Гаразд. Весілля може початися.
Хрещена мама нареченої готова.
Ого.
Переклад субтитрів: Марія Цехмейструк