В началото...
Преди шестте сингулярности и зората на сътворението,
дойдоха Небесните. Аришем, първият от тях, създаде първото слънце
и донесе светлина във Вселената. Животът започна и процъфтяваше. Всичко беше в равновесие,
Докато от дълбокия космос не се появиха неестествен вид хищници,
хранещи се интелигентен живот.
Бяха известни като ДЕВИАНТИ. Вселената беше потопена в хаос
За да възстанови естествения ред, Аришем изпрати ВЕЧНИ.
Безсмъртни герои от планетата Олимпия, за да избият Девиантите.
Вечните имаха непоколебима вяра в Аришем, докато една мисия,
водена от лидера им, Аяк, промени всичко.
ВЕЧНИТЕ
Превод от Snow Queen Yavka.net
Време е.
Красива е.
Аз съм Икарис.
Аз съм Церси.
5000 Г.ПР.Н.Е. МЕСОПОТАМИЯ
Нещо идва. Скрий се.
Татко. - Бягай!
Добре се справи. - Също като теб.
Благодаря ти Аяк.
В НАСТОЯЩЕТО ЛОНДОН
АРТЕФАКТИ, ОФОРМИЛИ ИСТОРИЯТА НА ЧОВЕЧЕСТВОТО
По дяволите!
Как можах да закъснея толкова!
В тази наша малка земя, сред безмерна грубост и отчаяние,
в душите ни, удобно се настанява семето на съвършенството.
На надежда и оптимизъм в човечеството.
Отеква скорошната ни глобална победа.
Половин кратното увеличение на населението. Слава Богу. Ето я и нея.
Брилянтният музеен учен, Г-ца Церси, човекът, който днес, както винаги,
ще направи презентацията.
Благодаря г-н Уитман. Извинете за закъснението.
Днес ще научим за най-големите хищници и ролята им за баланса в екосистемата.
Поезия? - Нямах повече какво да кажа,
а децата ме изнервят.
Мислех те за много чаровен професор.
Ще се видим довечера. - Това, е много мило.
Добре, успокойте се.
И така. Кой може да каже
какво е хищник? - Животно ловуващо, за да се нахрани.
Много добре. Тези хищниците ловуват като всички други,
но нещото, което ги отличава, е че в местообитанието им няма други животни,
достатъчно силни да ловуват тях.
Кой може да ми даде пример за такъв? - Лъвове.
Вълци. - Правилно.
Земетресение.
Внимателно деца. Залегнете под масите.
Нека ти помогна. Не се притеснявай. Скоро ще мине.
Всичко е наред. Ела тук.
Ти си добре. Добре си.
Обичам тази песен. - И аз.
Искаш ли да танцуваш? Какво, по дяволите?
Ръката ти? - Пил си твърде много.
Трябва да тръгвам.
Честит ти рожден ден, Дейн.
Честит ти рожден ден.
Това, е от средновековието. Има твоя семеен герб.
Сигурно, е струвало цяло състояние.
Добра съм в търговете на "И-Бей". - Благодаря, ти.
Честит Рожден ден.
Е, Премисли ли да се преместим заедно
Да, помислих си за това...
Не мога да се преместя при теб. - Мислех, че ще го кажеш.
Съжалявам. - Мисля, че знам защо.
Ти магьосничка ли си? - Какво?
Да, като Доктор Стрейндж. - Не, не съм.
Забелязах, че стават някои неща, когато съм около теб.
Водата се превръща в кафе, когато сервитьорите ни игнорират
Заради обсебеността ти от кофеина е. - И Спрайт казва нещо
за раздялата с бившето ти гадже преди век.
Казала го е? - И, че той може да лети.
Той е пилот.
Защо не си вземете стая. - Може ли да тръгваме сега?
Времето ми за лягане мина
Наистина ли си влюбена? - Ами, ако съм?
Тогава по-добре му кажи истината.
Той е човек.
Хора, искате ли пица? - Не благодаря
Знаеш, че няма да живее вечно. Премести се при него.
Но аз живея с теб.
Дейн!
Мамка му, това Девиант ли е? - Дейн, бягай!
Церси, тръгваме!
Какво е това нещо? - Девиант.
Каза, че си убила всички. - Кой ти го каза?
Повярва ли ми? - Сега, да!
Какво правиш? - Опази Дейн!
Церси, чакай. Какво...
Добре си, Дейн. - Спрайт!
Не! Стълбите!
Бягай! Тръгвай! Укрий се!
То знае къде сме!
Как? - Не знам!
Спрайт!
Икарис!
Добър вечер, дами.
Внимавай!
Магьосник.
Съжалявам.
Самоизлекува ли се?
Икарис!
Радвам се да те видя!
И аз се радвам да те видя, Спрайт.
Аз съм Дейн. - Здравей Дейн.
Е, предполагам, ти трябва да си пилотът.
Ние сме Вечните. От планета, наречена Олимпия.
Дойдохме преди 7000 години тук, с Домо,
нашия звездолет, за да защитим хората от Девиантите.
Мислехме, че сме ги убили преди 5 века, но сега те се върнаха.
Ако не искаш да дойдеш при мен, може да кажеш.
Дейн, това е сериозно. - Не. Знам.
Още преодолявам факта, че не си магьосница.
Надявах се да ме превърнеш в жираф. Като дете винаги съм го искал.
Жалко, че не мога да променя съзнателни същества.
Щеше да си много сладък жираф.
Защо не помогнахте в борбата с Танос?
Или за всяка война... За всички ужасни неща в историята.
Инструктирани сме да не се намесваме, освен ако няма Девианти.
Защо?
Ако бяхме защитавали човечеството... От всичко 7000 години,
Никога нямаше да се развиете по начина, по който ти е писано
Ако... Девиантите
са били изкоренени отдавна, защо все още си тук?
Ние чакаме... да ни кажат, че можем да се приберем.
Така че... Икарис.
Момчето, летяло твърде близо до слънцето.
Спрайт измисли историята, когато живеехме в Атина.
А в 5-ти век пр.н.е.? Колко време бяхте заедно?
5000 години.
Предполагам, че може да го наречеш дългосрочно.
Какво стана? - Той си тръгна.
Винаги съм мислила, че ще се върне, но...
Той никога не го направи.
Така че продължих напред. - Радвам се, че е така.
Съжалявам.
Трябва да тръгвам.
Тази сутрин имаше безпрецедентно глобално земетресение в целия свят,
причинявайки щети и паника. Мнозина спекулират, че това е връзка с...
Един Девиант се излекува сам.
Никога преди, не можеха да го правят.
Преследваше нас, вместо хората. Какво става?
Дойдох да те проверя, заради земетресението.
Това с Девианта, е новост и за мен.
Нещо се случва със Земята.
Не може да е съвпадение.
Трябва да намерим другите.
Някои от тях не съм виждал от векове.
Съмнявам се, че много се е променило.
Съжалявам, че те нараних, Церси.
Но трябва да се държим заедно.
Щом разбера, че си в безопасност, ще те оставя на мира
Да отидем първо при Аяк.
Тя ще знае какво да прави.
Чу ли това Спрайт?
Семейна среща.
Въпрос на време беше.
Ей, този беше мой. Няма значение.
Не се страхувай.
Бързо! През тази врата.
Аяк.
Аришем.
Продължаваме да пазим Вавилон от Девиантите.
Повече хора са дошли да търсят убежище.
Сега това, е най-големият град на земята.
Вечните, на мисия в галактиките, ще се поучат от успеха ви.
Благодаря.
Уважавам великолепния ти план, Аришем,
но съм забелязала, нещо специално, за тази планета
и се страхувам, че този път цената може би...
Не се привързвай към тази планета.
Трябва да се съсредоточиш върху единствената цел на мисията.
Разбирам.
Няма да те проваля.
Фастос. Ходи ли на партито снощи, както ти казах?
Партито? Да. Цялата нощ.
Кой ти каза? - Отживял си е.
Къде е Церси? - Както винаги закъснява.
Съжалявам, имам да ти покажа нещо много вълнуващо, нали?
Чакай да видиш това?
Какво, е това? - Двигател.
Парен двигател.
Ще им им помогне да обработват нивите с невероятна бързина.
Ще ги изплаши.
Колелото ще е изобретено след 1000 години, така че...
Бихме могли да направим онова нещо.
С ума си да контролираш всичко, което могат да направят и...
Аяк, чуваш ли това? - Фастос.
Този парен... - Двигател.
Твърде рано е.
Ето ме. Какво пропуснах?
Нищо, само писъците на голямото ми разочарование.
Сигурен съм, че ще измислиш нещо по-просто.
Просто! Добре. Да видим.
Дами и господа, представям ви...
Плуг.
Защото прави това... Оре почвата.
Срещнах група заселници. Строят къщи в северните полета.
Ще им трябва да засаждат свои култури.
Благодаря, Церси. - Чуйте.
Човечеството може да се развива по-бавно, отколкото някои искат,
но не се знае какви чудеса ще открият, докато напредват.
Светът и неговите чудеса ви зоват.
Следвайте Гилгамеш и Енкиду в битката им.
Силата и храбростта им ще ви направят безстрашни. Вие и вашите човешки братя
ще изживеете необикновени приключения
и ще се превърнете в легенди.
Току-що видях този. - Има много други столове човече
Ела. Пийни с мен.
Не те пускам сама срещу Девиантите. - Трябва да пазим града.
Не съм дошла на тази планета да се крия зад стени.
Знаеш, че трябва да се доверим на плана на Аришем за нея.
Тина,
За мен е чест да се бия заедно с теб.
И за мен.
Красива Маккари. Закъсняваш.
Търсех нещо интересно да го разменя за таблета. Изумрудената плоча.
Само трябва да я излъжеш.
Усещам и най-малките вибрации. Дори и най-малката.
Като гласа ти, когато говориш.
Загуби ми времето.
Изумрудената плоча, е просто легенда.
Когато хората влизат в конфликт,
Аяк не иска да се намесваме.
Тя също казва също, че кражбата е много, много лошо нещо.
Ако ти не кажеш и аз няма да кажа.
Добре.
Обещавам, да не позволя чувствата към Церси да ме отклонят от мисията.
Хората не са в състояние да се предпазят от Девиантите.
Имаме още много работа.
Вярата ти в Аришем е истинска.
Мога да го почувствам.
Но ти е позволено и да живееш живота си.
Иди и кажи на Церси как се чувстваш.
Опитай. - Съжалявам, не го правя както трябва.
Не е зле.
Ще се видим по-късно.
Нека ти помогна.
Също като очите ти е. - Много си мила.
Сега учиш езика им.
Ако искам да прекарвам повече време с теб, трябва да ги опозная.
Аз съм доста мил.
Чакай, какво казах? - Каза, че аз съм много красива.
Ти...
Ти си много красива, Церси.
Аз съм твой, Церси.
Ако ме искаш.
Нека боговете ви обединят чрез брачната връзка.
Честито.
Ехо?
Аяк?
Аяк!
Беше Девиант.
Това бе последният път, когато я видях.
Аяк ме помоли да проверя Церси...
Така че отидох в Лондон...
Оказа се, че и двете сме самотни и се нуждаем една от друга.
Предполагам по нейния начин.
Аяк не преставаше да се опитва да се грижи за нас.
Сбогом, Аяк.
За първи път от 7000 години умира един от нас.
Мисля, че Девиантът, нападнал ни в Лондон, я уби и погълна силите й.
Никога преди, не са го правили. - Излекуваше се точно като Аяк.
Кълна се, че почти го чух да говори.
Аришем. - Церси, почти е време.
Церси, Церси, добре ли си?
Какво стана, Церси?
Сферата, с която Аяк говори с Аришем,
излезе от тялото й и влезе в мен. - Говори ли с Аришем?
Да. Той каза...
Почти е време.
Можеш ли да опиташ да говориш отново с него?
Не знам как. - Тя избра теб да я заместиш.
Даде ти и сферата. - Колко остава?
Сигурна ли си, че е бил Аришем? - Кой друг би бил?
Някой болен от Мах'д У'ири.
Къде са другите?
Разделихме се.
Девиантите бяха повече, отколкото каза.
Обзалагам се, че ти е било забавно. - Беше.
След като другите убият последните Девианти, ще изчистим планетата.
Недей!
Ние не се месим в техните войни.
Това не е война, а геноцид.
Оръжията им станаха твърде смъртоносни.
Може би не бе толкова добра идея да им помогнем с напредъка, Фастос.
Технологията е част от еволюционният им процес, Друиг.
Не е нещото, което мога да спра.
Не. Ти не можеш, но аз мога. - Успокой се.
Твърде късно е. - Тогава, всеки ще умре.
Добре ли си?
Тина?
Не слушай главата си Тина.
Слушай гласа ми.
Ти си в безопасност.
Ти си обичана.
Ти си Тина.
Слушай. Спри. Спри!
Тя добре ли е?
Церси! - Тина, моля те. Върни се при нас.
Мислех, че Мах'д У'ири, е мит.
Няма лек.
Така че никой наистина не говори за това.
Какво стана? - Тина.
Ти нападна всички. Рани Церси, Фастос.
Едва не уби Маккари.
Не си спомням нищо. - Имаш У'ири на Мах'д У'ири.
Умът ти се разпада под тежестта на спомените ти.
Всичко, което мога да направя, е да ги изтрия и да започнеш отначало.
Трябва да кажем на Аришем.
Ще те върнем на кораба. Там имаме технологията.
Ще ти помогнем, но повече няма да си Тина.
Ами ако се случи отново? Тя можеше да те убие. Тя можеше да убие всички ни.
Моля те, искам да си спомням.
Искам да си спомням живота си.
Тина, обичам те, но чуй ме.
Не е важно дали помниш или не. Духът ти ще остане.
Винаги, дълбоко в себе си, ще бъдеш Тина. Повярвай ми.
Защо трябва да ти вярва?
Молиш я да ти позволи да изтриеш коя е тя.
Друиг, знам, че си разстроен. - Разстроен!
Доверяваме ти се 7000 години и виж докъде ни доведе това.
Гледал съм как хората се унищожават взаимно,
когато можех с един удар да спра всичко за миг.
Знаеш ли дали това ще се случи с някого след векове?
Може ли мисията ни да е била грешка?
Наистина ли помагаме на тези хора да изградят по-добър свят, а?
Аз съм точно като войниците там долу
Пешки на техните водачи.
Заслепени от лоялност.
Това свършва сега.
Пусни ги. - Ще трябва да ме накараш.
Спрете!
Ако искаш да ме спреш, ще трябва да ме убиеш.
Ще бдя над Тина.
Нека си запази спомените.
Един ден, когато те нападне,
може да се наложи да я убиеш.
Ще се възползвам от този шанс.
Може всички да си тръгнете.
Девиантите вече ги няма.
Няма причина да оставате с мен.
Не трябва ли първо да питаш Аришем? Ние сме екип. Трябва да бъдем заедно.
Не те помолих за съвет, Икарис.
Не забравяй мястото си.
Тук се сбогуваме.
Свободни сте да си отидете.
Искам да напуснете това място и да живеете собствен живот.
Не като войници. Не с целта, която ви е дадена.
Намерете своята собствена цел. И един ден,
когато се видим отново...
Искам да ми кажете каква намерихте.
Ела при мен.
В НАСТОЯЩЕТО БОМБАЙ
Ти си нашият спасител. Ти се върна.
Отново си при нас да ни дадеш надежда.
Рискуваш всичко за победата ни.
Да те чакам отново, е невъзможно за мен.
Добре дошли. Аз съм Карун Пател.
Камериерът на Кинго.
Наистина, е чест да бъда на едно място с на великите Вечни.
Край! Добре. Това беше добро.
Мислех, че можем 10% по-добре.
Приятелите ми от колежа са тук!
Човече! Перфектен синхрон!
Добре дошли в групата на "Шандар Дистан Икарис".
Майтапя се! Харесваш ли костюма ми?
Кажи на шефа, че имам забележки. - Трябва да говорим насаме.
Карун? Той работи при мен от 50 години.
Имам му пълно доверие. Когато се срещнахме за първи път,
ме помисли за вампир и се опита да ме прободе в сърцето.
Извинявах се толкова много пъти.
Не е достатъчно, но почти. Ще ти кажа кога.
Трябва да се приготвя за следващия номер. После елате в палатката ми.
Ще говорим там. Следващото ще ви хареса. Влизам по тел,
защото знаеш, че не мога да летя. Чакай!
Ще се съберем отново?
Чаках деня, светът да узнае кой, е "Воинът в сянка".
Аяк, е мъртва.
Беше убита.
Беше Девиант.
Девиантите се завръщат. Не знаем колко са.
Трябва да дойдеш с нас.
Не мога просто да тръгна. Всички тези хора зависят от мен.
Току-що започнахме да снимаме филм. Това, е първата част от трилогия.
Накарахме BTS да заснеме трейлър.
Сър. Мога ли да кажа нещо?
Моля те, недей. - Мисля, че трябва да отидете.
Казах да не казваш нищо! - Животът не предлага по-голям дълг
от това да защитиш семейството си.
Помня, че е любимата ви реплика от "Воин в сянка 2: Пътуване във времето".
Семейството ви има нужда от вас.
7000 години...
От тогава се води битка между Вечните и Девиантите.
Мислиш, че съм филмова звезда? Ами, такъв съм...
Но съм... И един от Вечните.
Кинго, какво правиш?
Мисля, че трябва да бъдем запомнени.
Значи ще направя документален филм... За нас.
Представям ви моята колежка от Вечните - Спрайт.
Спрайт! Разкажи им за себе си.
Изчакай.
Е, ще се върнем към нея.
Това е Церси.
Церси! Разкажи им за себе си.
Снимаме. - Добре.
Мога да променям камък във вода.
Мога да превърна камък в дърво
или камък в метал. Веднъж даже превърнах камък във въздух
Край! Знаеш ли какво? Защо не помислиш за това? После ще се върнем при теб.
Спрайт казва, че си пристрастена към това нещо.
Това?
Е, ние не остаряваме като хората,
но мисля, че изглеждаш доста добре. - Очарователно.
Нали?
Никой ли не се е чудил как успяваш да си звезда цели сто години?
Не знам за какво говориш. Това е моят пра, пра прадядо.
Това е моят пра, прадядо.
Дядо. Татко. И аз.
Част съм от най-голямата династия в историята на Боливуд.
Доста впечатляващо, нали? - Ти ме изостави в Македония.
Добре, писна ми да се местя на всеки 5 години.
Хората се плашат, когато забележат, че не го правиш...
Не остаряваш. - Мислех, че сме приятели.
Знаеш ли защо обичам филмите?
Заради теб. Липсваше ми да седя сред публиката,
да слушам историите и да гледам илюзиите ти.
Трябваше всички да останем заедно.
Аяк още щеше да е жива.
Тя никога не трябваше да ни пуска.
С този ли се бихте в Лондон?
Различен е. Там трябва да има повече, отколкото мислехме,
Това Девиант ли е, сър? - Да
Красиво създание. - Какво?
Това? Това? Не!
Отвратително е. Никой ли не се е опитвал да ти отхапе главата. Снимай.
Представям ви 2 от най-великите воини, които светът е познавал.
Тина. Легендарна, смъртоносна, модерна.
I нейният доверен приятел.
Снимай в най-близък план.
Страховитият Гилгамеш!
Гилгамеш.
Какво ти отне толкова време?
Днес изглеждаш по-млада, Спрайт. - Имам същата престилка.
Кой по дяволите си ти? - Карун, камериерът на Кинго.
Чакай. Като Алфред в Батман. - Гилгамеш. Девиантите се завръщат
Глупости! - Може да ни е нужна малко помощ.
В Лондон ни нападна Девиант. - Дори Икарис не можа да го убие.
Не можех? Бях разсеян.
Разбира се, човече.
Искате ли да опитате пая ми, хора?
Съжалявам Гил.
Аяк, е мъртва.
Вярно е приятелю. Изгубихме я.
Ситуацията ще я задейства. Не е забавно да си наоколо в този момент.
Тина, виж кой е тук.
Подай ми ръка.
Всички на Центура-6 ще умрат.
Подай ми ръка. Твърде късно е. Не можем да ги спасим
Тина.
Тина. Дойдохме на Земята заедно на нашия кораб.
Ти си Вечна.
Най-великият воин на Олимпия.
Легендарният защитник на Атина.
Богинята на войната.
Спомни си коя си.
Помня.
Ами тогава... Здрасти. - Здравейте.
Кой ти е градинарят?
Това ли ядете всеки ден? - Да.
Страхотно, е. - Благодаря. Всичко това, е за вас.
Това е комбинация от вино, бира и медовина.
Правили са я за войниците в битката при Троя.
Доста, е многозначително.
Трябва ли да пие?
Нейното е безалкохолно. За деца.
Същото дадох и на Спрайт.
Шегувах се. Твоето е тайна напитка, Один ме научи от благодарност,
след като му помогнах да победи Лофей в Тонсберг.
О, аз съм голямо бебе. Много зряло. Можеш ли да спреш?
Говорехме за Один, но Тор ме следваше навсякъде, когато беше малък.
Сега, е известен Отмъстител и няма да ми отговори на обажданията.
Сега, когато капитан Роджърс и Железният човек ги няма,
кой мислиш, че ще ръководи Отмъстителите?
Можех аз да ги водя. Реших, че мога да го направя.
Да, той би могъл. - Аяк дори не избра да ни води.
О, не. Много грубо. - Ами сега?
Ще го оставя настрана, защото винаги си ревнувал, че мога да летя.
Какво като можеш? Аз изглеждам по-добре и всички го знаят.
Просто ще поема свеж въздух.
Наистина е добро.
Мога да го продавам, с лицето му на етикета, ако се договорим.
Направих го от царевица. Дъвчех зърната. Ферментира от плюнката ми.
Това ли е Центура-6, за която говореше Тина?
Да. Това е планетата, където мисли, че е живяла, докато не е била разрушена.
Винаги говори за масивни трусове, които я разкъсват.
Всички са загинали, включително тя.
Преди няколко дни имаше безпрецедентно глобално земетресение
Това ли беше? Мислех, че съм пиян.
Аяк избра мен да ви водя, но...
Дори не разбирам как да говоря с Аришем.
Толкова пъти съм опитвала. - Може би прекалено се стараеш.
Понякога просто трябва да слушаш.
Церси.
Аришем. Аяк беше убита от Девиант.
Смятаме, че погълна нейната сила.
Нещо необичайно се случва на Земята.
Това, е страничен ефект от Появата. - Поява?
Време е да научиш истинската цел на вашата мисия.
Изпратени сте на Земята да помогнете за Появата на Небесен.
На всеки милиард години трябва да се ражда нов.
Залагам семената на Небесни в приемни планети из цялата Вселена.
Планетата Земя е избрана за домакин на Небесен.
За да се появи,
се изискват огромни количества енергия от интелигентни форми на живот.
Девиантите го предотвратиха, като погълнаха хората,
докато Вечните не ги унищожиха.
Сега хората на тази планета,
достигнаха необходимото количество. Време е да започне Появата.
Но...
Всички на Земята ще умрат.
Краят на едно, Церси, е началото на друго.
Вселената, е постоянен обмен на енергия.
Безкраен цикъл на създаване и унищожаване.
Небесният използва енергия, от планетата домакин, за да създаде
слънца, гравитация, топлина и светлина.
Да образува нови галактики.
Без нас Вселената ще потъне в тъмнина.
Всичко живо ще умре.
Аяк знаеше ли? - Милиони години, помагаше за появата
на нов Небесен, също като всички вас.
Земята ми беше първата мисия.
Бях у дома.
В Олимпия.
Олимпия сега я няма.
Това, е истинският ти дом, Церси.
Всемирната ковачница.
Тук създадох и програмирах Вечните.
Всичко умира, освен нас,
защото никога не сме били живи.
Защо не помня нищо от това?
Защото спомените ви се изтриват и се рестартирате след всяка Поява.
Те се съхраняват тук.
Защо ги пазиш?
За да изучавам Девиантите.
Аз ги създадох, Церси.
Със същата цел, с която създадох и вас.
Всяка планета домакин има свои, собствени хищници.
Първо пратих Девиантите да ги изтребят, за да израсте интелигентен живот.
Но имаше недостатък в плана.
Те се развиха и самите станаха хищници.
Загубих контрола над тях.
Изградих и програмирах Вечните
като синтетични същества, неспособни на еволюция,
за да поправя грешката си.
Церси, Аяк те избра
да заемеш мястото й като лидер на Вечните.
Не ме проваляй.
Значи казваш, че всъщност сме луксозни роботи
и спомените ни от миналото се съхраняват някъде.
В Космоса. - И, че Аришем, е направил Девиантите.
Съжалявам, Тина. Ти опита да ни предупредиш.
След последния ти рестарт, сигурно нещо се е объркало.
Какво имаш предвид? - Ами...
Това, е Мах'д У'ири, нали?
Досега Тина помни всички планети, на които бяхме пратени
и всички, умиращи по време на Появата.
Мислех, че сме герои. Оказва се, че сме лошите.
Ние не сме лошите. Ясно?
Помогнахме да се разшири живота във Вселената.
Лошите не правят така. Това правят добрите момчета.
Винаги, когато невинен живот се жертва за по-голямото благо, е било грешка.
Трябва да спрем Появата. - Церси.
Нямаме право да спрем поява на Небесен.
Трябва да има начин да се появи, без да унищожи Земята.
Просто трябва да я отложим, докато разберем как.
Не може ли Друиг да контролира ума му? Може би...
да го приспи? - Да го приспи? Сериозно ли?
Гилгамеш помоли веднъж Друиг да ме приспи.
За да си почина във Фиджи.
Говорим за Небесен! - Трябва да опитаме.
Няма да позволим всички на Земята да умрат, нали?
Точно така!
Аз съм човек. Малко съм предубеден.
Светът, е към своя край. Качи се на самолета и се прибирай.
И какво да правя?
Да гледам телевизия? Когато мога да съм с истинските супергерои на Земята,
докато се опитват да спасят света
Хубаво. Ако това искаш... Остани.
Да, с голямо удоволствие.
Гилгамеш. Би ли разкарал олигавената бира?
Мислех, че я хареса. - Трябва да тръгваме. Веднага.
Ще намерим другите. След като всички сме заедно,
ще решим какво да правим с Появата.
Здравейте.
Тук е много хубаво, сър. - Не се заблуждавай.
Невежеството е блаженство.
Здрасти, търсим Друиг. Тук ли е?
Да, откъде го познаваш?
Той е приятел... От колежа.
Здравей, Спрайт.
Всички ми липсвахте.
Моля. Чувствайте се като у дома си.
Хора, донесохте много лоши новини наведнъж.
Ще ни помогнеш ли? - С радост.
Каква е обслужването ви? Не видях никакви барове.
Всички ли помните тази гора? Красива е.
Това е последното място, където живеехме заедно.
Защитавах тези хора вече 20 поколения
от външния свят и от самите тях.
Вашият вид, приятелю!
Един ден ще сте отговорни за собственото си изчезване.
Какво мислиш?
Трябва да се поучим от грешките си и да се справим по-добре, сър.
Не трябва да губите надежда.
О, не. - Ново правило.
Без намеса в ума на хората. - Къде е чувството ти за
хумор Кинго? - Съжалявам.
Вината не, е твоя.
Не си Бог. Знаеш го, нали?
Каква ирония. Кинго, филмовата звезда.
Режисирал съм и някои неща. - Например?
Малко интернет клипове. - Колко са гледанията?
Не го правя заради това. - Да тръгваме. Губи ни времето.
Икарис!
Липсваше ми.
Щеше да ме очароваш или заплашиш?
Има и трето, ако го предпочиташ.
Сигурно си бил съкрушен, разбирайки, че не си любимецът на майка ти.
Сигурен съм, че ще е горда с теб. - Друиг, сериозно ли?
Ще ти кажа кое, е сериозното!
Току-що узнах, че съм бил пращан на самоубийствена мисия цели 7000 г.
и цялото ми съществуване е лъжа.
Така че, извинете, че не ми пука за плана ви в момента.
Друиг е неприятен. - Така е, сър.
Не харесвам това място. - Друиг има нужда от ден,
а Церси иска да чакаме, така че ще чакаме.
Не можах да се позная в илюзиите на Спрайт.
Това бяха добрите стари времена.
Ами, ако не мога да се бия повече?
Разбира се можеш.
Ами, ако те нараня отново?
Хайде. Ти знаеш коя си.
Ти си Тина, богиня на войната.
Благодаря ти.
За какво?
За това, че винаги се грижиш за мен.
Бих го направил отново.
На всяка планета.
И аз обичам да го гледам. - Исусе.
Въобще не мисля, че е страшно.
Чела ли си Питър Пан?
За мен Икарис е Питър.
Церси е Уенди, а ти очевидно си Тинкър Бел.
Останалите сме "Изгубените момчета". - Какво имаш предвид?
Тинкър Бел винаги, е била влюбена в Питър,
но й е трудно, защото никога не може да бъде с него.
Съжалявам, Спрайт.
Кинго.
Защо Аришем ме направи такава?
Не знам.
Мислех, че е счупена. - Винаги нося резервна.
Имате много гневно семейство, сър. Да. Това е голям проблем.
Ами цар Мидас? Всичко, което докосне, се превръща в злато.
Какво мислиш? - Дейн, обади се на чичо си
Какво? Чичо ми? - Винаги си искал да се сдобрите.
Сега е моментът. Повярвай ми.
Церси, звучиш наистина... - Дейн?
Дейн?
Прекъсна. - Разделяте ли се?
Как прие новината?
Не можех да му кажа, че идва краят на света
и нищо не можеше да се направи.
Церси.
Безпокоя се за теб.
Ако Аришем разбере, че се опитвате да спрете Появата...
Не съм достатъчно силен, за да те защитя.
Не ме е страх.
Този цикъл на насилие трябва да приключи.
Престани да се тревожиш за мен.
Не мога.
Защо замина?
Казвах си... Че трябва да ти се е случило нещо.
И така, зачаках...
Дните станаха години...
Но ти никога не се върна.
Церси.
Липсваше ми.
Не исках да те оставя.
Има нещо, което аз...
Икарис! Икарис!
Мадам! Всичко ли, е наред?
Внимавай! - Изчистете лагера!
Стой зад мен!
Това е засада.
Много мило, сър. - Ти безумец ли си? Скрий се!
Снимам ситуацията от действията ви, сър.
Спрайт, махни Карун оттук!
Колко камери донесе, младежо?
Кинго, насам! Хайде!
Натам! Хайде! Побързайте!
Влизайте вътре! Влизайте! Добре!
Бил съм се с това и преди. По-силен, е от другите.
Не.
Сега, не е моментът, Тина. Тина!
Тина, спри!
Друиг, пусни ги! - Не точно сега, Церси.
Моля те. Знам, че си по-добър от това.
Какво стана? - Тръгвайте! Доберете се до реката!
Гилгамеш! Помогни малко тук.
Стой тук. Кажи го.
Добре. - Добре. Всичко е наред.
Насочват се към лагера. - Върви. Те имат нужда от теб.
Тръгвай, Икарис.
Спрайт, трябва ми малко време!
Можеш ли да побързаш?
Сега!
Твое е.
Карун, хвана ли това?
Кинго! - Махай се!
Няма да те оставя.
Церси! Добре ли си?
Как го направи?
Не знам.
Стой на страна.
Ето ги.
Нашите спомени...
Сега разбирам.
Мога да видя какво, е видяла.
Толкова много планети...
Толкова много живот, унищожен винаги, когато се ражда Небесен.
Аришем ни използва.
Оставяше ни да умрем при всяка Поява.
Ние просто искахме да оцелеем.
Тогава той ви изпрати.
Ще убия всички ви за това, което сторихте на моя вид.
Вие не сте спасители, Вечни.
Вие сте убийци!
Икарис!
Тина.
Помни.
Не.
Ще помня.
Ще запомня всичко.
Когато си тръгнах, мислех да превзема умовете на всички на тази планета.
Насилие, страх, вяра. Всичко ще изчезне.
Защо не го направи? - Защото, без техните недостатъци,
те не биха били хора.
Моля те, Друиг. Не можеш повече да останеш тук.
Тези Девианти се опитват да ни попречат да убиваме техния вид.
Сега имат съвест. Това ги прави по-опасни.
Не, Церси.
Прави ги като нас.
Вечните... Девиантите...
Сме децата на Аришем.
Молиш да поема контрола над ума на Небесен.
Аз нямам такава власт.
Нужен ни е Фастос.
Ами, тогава успех. Отдавна се е отказал от хората.
Хирошима, август 1945
Аз причиних това.
Може би, ако технологията ми не им беше помогнала в миналото...
Друиг беше прав.
Нашата мисия беше грешка.
Тези хора...
Не си струва да се спасяват. - Не, Фастос...
Те не заслужават спасение.
Започваме. - Добре.
Готов? - Страхотно. О, да!
Добре. Готов?
О, хайде. - Тате, виж това.
Добре, нека го видя.
Тате, сега започвам. - Здрасти.
Здравейте, можем ли да помогнем?
Ей, Джак. Бен.
Здравейте, хора. - Това са твои приятели?
От колежа.
Това, е Силвия. И... Исак.
Татко, това е супермен. Това е супермен!
Наистина, е забавен Джак, но определено не е супермен.
Не тате, супермен е. Видях го по телевизията.
Той беше в Лондон. Биеше се с чудовище.
Беше с наметало и изстрелваше лазерни лъчи от очите си.
Не нося пелерина. - Добре. Нека влезем вътре, нали?
Мога ли да те наричам Кларк? Сега си това, нали?
Наричал си ме и по-зле.
Добре. Браво!
Покажи как се прави. Кръг и кръг и кръг...
Мили, Боже. Това продължава.
Да. Невероятно естествени хора.
Значи след всичките години, дори вие сте се хванали
на лъжите на Аяк. Не го втривай.
Всичко има смисъл. Тя не дава да се намесваме в човешките конфликти,
защото водят до война, а тя води до напредък
в животоспасяващи технологии и лекарства.
Значи нашата мисия никога не е била да създадем спокоен и хармоничен свят,
а да се увеличи населението на всяка цена.
Просто отглеждаме хора за храна на Небесния, нали?
Казвате, че съпругата и детето ми, биха могли да умрат до няколко дни.
Мислех, че си се отказал от хората. - Имах късмет. Ясно?
Сега имам семейство.
Отново ме карат да вярвам в доброто.
В човечеството. В тях. Всеки един ден.
Не мога да помогна. За тях никога не съм бил Фастос. Съжалявам, Церси,
Беше грешка да използвам силите си,
без да помисля първо за последствията. Сега избирам да използвам ръцете си,
за да поправя велосипеда на детето си.
Нима?
Вече не използвам силите си - Сигурен ли си?
Какво, по дяволите, не ти, е наред? Детето ми, е точно в коридора.
Изглежда, някой използва силите си. - О, Боже.
Обзалагам се, че е построил идеалното убежище. От какво е? Вибраниум? Недей!
Есенна колекция на ИКЕА.
Не ти вярвам!
Как си се погаждал с този повече от 5000 години?
Остани. Може да поканиш и Девиантите на вечеря.
Не съм против да чакаш края на света. - Прав е.
Не може да се появиш в живота ми и да очакваш да тръгна. Никога...
Той, е прав. - Искаш да тръгна?
Знаеш какво би ти казала майка ми, нали?
Спри да отлагаш и отиди да решаваш проблемите си.
Той вечно отлага.
Няма да оставя двама ви, няма как. - И аз не съм доволен, но...
Ако има шанс да гледаме как Джак расте
и да има свой живот, трябва да го направим.
Корабът Домо...
Атмосфера на предчувствие изпълва въздуха.
Зловещата тишина ни задушава.
Какво правиш? Знаеш, че сме изнервени, нали?
Спокойно, Тина, моля те.
Чипс. Това е просто чипс.
Както виждате да си Вечен не изключва човешки емоции.
Като страхливостта.
Какво прави тук?
Саркофаг ли има в лабораторията ми?
Това, е Маккари или трябва да кажа? Мис Хавишам.
Никой от нас не я е виждал от векове.
Така е. Най-накрая се прибрах.
Това не е ли омагьосания меч? - Ескалибур.
Артър винаги е бил впечатлен от теб.
Искаш да кажеш, че от векове чакам да се върна в Олимпия,
но всъщност тя не съществува?
И това и, че и светът свършва.
Поне вече няма да ми е скучно.
Гледала ли си моите филми?
Нямам DVD плейър.
DVD? Леле! Добре.
Знаеш ли какво е?
Това ли? - Да.
Както и да ти го обясня, няма да го разбереш.
Е, как в крайна сметка успя да я получиш?
Тази Смарагдова плоча. Моя красива, красива, Макари.
Липсвах ли ти?
Извинете, какво гледаме тук? Защото... - Това е ново. Мразя го.
Не са ли нужни повече, за контролиране на Небесен.
Пригответе се за това.
Гривни? Направи ни гривни?
И така, ето го малкия Небесен 101.
Те са най-мощните генератори на енергия във Вселената.
Аришем ни пропи с безкрайност.
Космическа енергия, за да се регенерираме.
Гривните на теория спират процеса на регенерация.
Щом стане, телата ни натрупват допълнителна космическа енергия.
За какво? - Девиантите абсорбират енергията ни.
Ами, ако и ние можем да поемем енергията на другия?
Ако успея да свържа всички ни, един от нас може да стане изключително силен,
изтегляйки енергията от останалите.
Формирай...
"Единум".
От "един" и "ум".
За пръв път го чувам. - Ужасно име.
Мозъчна атака! - Нека помислим.
Аз го измислих. Ще го нарека, както си искам.
Да приемем, че Друиг успее да приспи Небесния. Какво да правим след това?
Ще намерим друга планета за дом на хората.
Ще построим голям кораб? Ще вземем двойка от всяко животно?
Сарказмът никога, не е спасявал планета, нали?
Заселването може да трае десетилетия. - С наша помощ, може да стане бързо.
Ами ако случайно убием Небесния?
Ще сме отговорни за милиарди несъздадени животи във Вселената,
Шефе, прав ли съм?
Кажи нещо Икарис. Нали не мислиш, че трябва да го правим.
Аяк избра Церси да ни води.
Церси трябва да реши.
Забрави за Аяк. Ти си най-силният. Ти трябва да решиш.
Хубаво. Продължавай да се самозалъгваш.
Спрайт.
Значи не е това. - Икарис!
Не тичай след него, Кинго, аз... - Хора!
Не се тревожи. Спрайт винаги капризничи.
Чувах я да се оплаква, дори когато я няма.
Добре съм, Кинго. - Ако смяташ, че трябва да го направим
аз ти вярвам. С теб съм до края, както винаги.
Какво каза? - Ще те следвам до края, както винаги.
Не съм този, за който ме мислиш.
Колко време имаме? - 7 дни.
Добре.
Изпълнихме нашата мисия.
Къде е тя? - В Лондон.
Добре се устроила там. - Сигурна съм, че й липсваше.
Ако се бях върнал при нея, щях да й кажа само истината.
Щеше да страда. Светът, който обича, щеше да свърши един ден.
Икарис... Трябва да им кажем истината.
Какво? Защо?
Защото заедно може да успеем да спрем Появата.
Да спрем Появата?
Аяк, знам, че накрая е трудно. - Следвам Аришем от милиони години.
Никога не съм се съмнявала в него.
Досега. - Защо сега?
Защо сега?
Преди 5 години Танос изтри половината от населението на Вселената.
Забави Появата.
Но хората от тази планета се размножиха неимоверно бързо.
Знаеш ли... След като те напуснах,
пътувах по света.
Виждала съм ги да се бият, да лъжат и убиват.
Но също така, съм ги виждала и да се смеят, и да се обичат.
Виждал съм ги да съзидават и мечтаят.
Тази планета...
И тези хора...
Те ме промениха.
Цената на плана на Аришем, не си струва.
Не и този път.
Вярвам ти, Аяк.
Ще те следвам до края.
Както винаги съм го правил. - Благодаря ти.
Трябва да съберем всички отново заедно.
Преди това, трябва да ти покажа нещо.
Случило се неотдавна.
Трябва да са били в капана на леда от векове,
но миналата седмица, ледът се стопи, заради нагряването
на земното ядро от Появата и те са на свобода.
Убиха всички, работещи в петролната компания.
Довлякоха ги тук.
Подозирах, че може би си променила решението си.
Не мога да позволя, да предадеш Аришем.
Защо просто сам не ме убиеш?
Когато другите разберат, че нещо става със Земята, ще дойдат при теб.
Когато намерят тялото ти, ще знаят, че Девиантите са се върнали.
Това ще ги държи заети до Появата.
Бях лоялен към теб, Аяк.
Пазя го в тайна от векове.
Излъгах всички, за които ми пукаше,
но никога не съм се съмнявал в целта си да служа на Небесните.
Не, Икарис...
Аз те водих по грешен път.
Това е единственият път, който познавам.
Мислех, че ще те намеря тук.
Много съм мислил за това място.
Невероятно е, как нещата се променят с времето.
Може би ние сме тези, които се промениха.
Знам, че не си съгласен с плана ни.
Винаги съм мислил, че Небесните са като океани.
Дават живот и отнемат живота без пристрастия.
Ако ги нямаше, тази вселена в крайна сметка ще изчезне.
Опитваш да освободиш човечеството от естествения ред на нещата.
Неестествено, е да позволим унищожение на целия живот или цялата планета.
Пътят на Аришем, е архаичен и насилствен.
Не искам да се бия с теб, Церси. Всичко скоро ще свърши.
Това няма да е последното, нали?
Ще продължаваме без спомените си или свободна воля.
Ще се завръщаме.
Уплашен си. - Не съм против напускането този свят.
Искам само, когато го направим...
Да запазя спомените си за теб.
Влюбен съм в теб, Церси.
Благодарен съм за живота, който живях с теб.
Икарис.
Церси.
Започна.
О, Боже. Не.
Какво става с Единум? - Не измислих начин да ни свържа,
но съм близо, много близо.
Колко? - Не знам, Церси!
Намери точката на Появата.
Винаги си знаела, че идва края.
Трябва да е облекчение.
Този Девиант все още ни преследва.
Отмъщението няма да ти донесе спокойствие, Тина.
Но убийството му - може.
Икарис?
Какво правиш?
Исках да напуснеш този свят в мир.
Без да знаеш за Появата, но не успях.
Иска ми се Аяк да не те беше избрала.
Близо съм да разбера как.
Шефе, какво правиш? - Позволих да продължи доста дълго.
Не го наранявай!
Той ни излъга.
Вече си знаел за Появата, нали?
Не, не е.
Аяк ми каза всичко, когато напуснахме Вавилон
Какво?
Никога нямаше да ни позволиш да спрем Появата.
Не.
Исках само да ви предпазя от Девиантите.
Ако Аяк искаше ти да заемеш мястото й, защо избра мен?
Какво си направил?
Той я уби.
Трябваше.
Тя те обичаше.
Нима? - Обичаше те.
Мислите, че е лесно да се живее с истината?
Да знам, че един ден всичко това ще свърши?
Да продължавам да ви лъжа?
Ако дадем на човечеството избор, колко от тях биха искали да умрат,
за да могат да се родят още милиарди.
Ние не им даваме избор.
Заради това ли си готов да убиваш?
Толкова си жалък.
Аз съм Вечен, Фастос.
Аз съществувам за Аришем.
Както и ти. Наистина.
Няма да променя нито миг от това, което съм.
Роден или създаден, аз не съществувам за Аришем, а за семейството си.
Тогава правиш същата грешка, като Аяк.
Намерих Небесния. - Не!
Махай се оттук.
Кинго.
Не заставай срещу семейството си.
Гилгамеш умря защитавайки те.
Срещу мен няма да успееш.
Ако трябва, ще убия всеки един от вас.
Чакай!
Идвам с теб. - Спрайт.
Какво става?
Защо тя тръгна с Икарис?
Защото го обича.
Хора, не разбрахте ли какъв е?
Наистина ни заблуди, нали?
Карун, да вървим. - Чакай, къде отиваш?
Не мога да ви помогна хора.
Все още мисля, че Икарис е прав. - Значи така? Просто ще го последваш?
Обичам хората на тази планета. Но ако спрете Появата,
предотвратявате създаването на толкова много други светове като този.
Все още вярвам в Аришем, но отказвам да нараня някой от вас заради това.
Нуждаем се от теб. - Дори с моя помощ, не сме им равни.
Нужен ви е Икарис.
Но... Надявам се да се видим на следващата планета.
Благодаря за всичко, което направихте...
За човечешката раса...
Това, беше голяма чест.
Ще ми липсвате.
Ако ще се самоубивам, изправяйки се срещу Икарис,
ще ни трябва резервен план.
Силите ни, дори й усилени, не са достатъчни да убият Небесен.
Церси наистина превърна Девиант в дърво.
Извинявай, какво? Не искаш ли да ми кажеш за това?
Никога преди не си могла.
Не знам как стана. Ясно? Почти е сигурно, че не бих могла отново.
Е, сега е моментът да опиташ, нали?
Фастос, Девиантът умря.
Планът, е да приспим Небесния, а не да го убием.
Не мога да убия Небесен.
Церси. - Не можем!
Не можем. - Всичко е наред, Церси.
Схванах.
Нямаме време за това.
Не видях лъжите точно пред себе си.
Дори не съм сигурна, защо Аяк ме избра за лидер.
Веднъж попитах Гилгамеш, защо избра да ме защити?
Той каза. "Когато обичаш нещо, го защитаваш."
Това е... Най-естественото нещо на света.
Ти... Заобича тези хора от деня, в който пристигнахме...
Така че тук няма друг, който да е по-добър за лидер от теб.
Церси.
Ставай.
Ти си изборът на Аяк.
Церси! Церси, имаме нужда от теб.
Вече й го казах. - Почакай.
Ти го направи, Церси. Сферата вътре в теб, създава връзка
между теб и Аришем. Може бих могъл да я пренастроя
да създава връзка между... Ами... Всички нас.
Това може да активира Единум.
Страхотно - Да!
Но... Трябва да я извадя от теб.
Добре.
Направи го.
Добре.
Не я убивай. - Тина.
Направи го.
Ще сработи ли?
Ще трябва.
Радвам се, че си тук.
Благодаря ти, Спрайт.
Ти защити Появата. - Наистина ще ги убиеш?
Къде е Друиг?
Зает, е. - Тина. Внимавай в играта.
Не ти се е налагало да се биеш с мен. - Но винаги съм искала.
Време е да го приспим.
Трябваше да го направя преди 5 века.
Друиг си отиде.
Свърши се.
Фастос.
Да се опитаме да спрем това. Трябва да се доближа до Небесния.
Дръжте Икарис зает. - Дадено. Тръгвай.
Достатъчно.
Защо помагаш на Икарис?
Не можем да му позволим да погълне силите ни.
Твърде късно е. - Тина.
Опитва се да те провокира.
Къде е Церси? - Винаги си я подценявал като лидер.
Не. Не толкова бързо.
Шеф.
Не знам за теб, но това наистина, е задоволително, нали?
Пусни ме, Фастос, не мога да й позволя да го направи.
Не мисля така. Отдавна исках да ти подрежа крилете, Икарис!
Тина.
Ти се промени.
Ти си счупена.
Да.
Безполезна.
Не можеш да защитиш нито един от тях.
Церси!
Не си достатъчно мощна да го направиш. И няма да го направиш.
Ти не си убиец. - Може би съм се променила.
Това наистина ли си ти, Спрайт?
Наистина ли си готова да оставиш всички на тази планета да умрат?
Съжалявам, Церси.
Винаги съм ти завиждала, Церси.
Защото можеш да живееш като един от тях, а аз никога не можах.
Знаеш ли защо мразех да живея с хората?
Защото ми напомняха за неща, които дори не знаех, че искам.
Заради тях, сега искам да знам какво е да пораснеш.
Да се влюбя.
Да имам семейство.
И най-накрая да знам за какво съм живяла.
Сега всичко свърши. Трябва да започнем отначало. Някъде другаде.
Е, това беше много трогателно. - Друиг.
Не мога да направя това.
Това, сега е твоята битка.
Тина.
Аз съм. Гилгамеш.
Погледни ме.
Стой тук.
Кажи го! - Добре.
Ти ще се оправиш.
Дай ми ръка.
Мога да видя нещата.
Ти и аз... Ние сме просто божи инструменти.
Създадени да убиват.
Тина.
Спомни си.
Спомням си.
Хайде, Церси. Хайде.
Красиво е нали?
Съжалявам.
Знам.
Как? Как го направи?
Когато докоснах, ръката му, усетих енергията да нахлува в мен.
Небесният се присъедини към нашия Единум.
Винаги съм се чудил как оцелявахме при унищожаването на другите планети.
Свързани сме с Небесния, който се появи.
Ние станахме едно.
Дори Икарис и Спрайт,
благодарение на Небесния.
Няма ли го?
Спрайт.
Все още имам енергия от Единум.
Мисля, че мога да те направя човек.
Можеш да имаш всички неща, които каза.
Но времето ти, ще е мимолетно и един ден ще умреш. Готова ли си за това?
Да.
Внезапната поява на огромна, каменна фигура в Индийския океан,
остави повече въпроси, отколкото отговори, на властите.
Направихте това?
Толкова много те обичам.
Добре ли си?
Понякога се обърквам. - Да. И аз.
Татко каза, че ти си богинята Атина. - Тина! Пропусни "А" - то.
Каква е твоята суперсила?
Добре, добре.
Това е остро. Почти го избръсна и подстрига.
Ще видя какво е станало. Спомни си суперсилата, която упражнявахме.
Привилегията на детегледачка ти е отменена. Съжалявам.
Благодаря. Насилието, никога не е отговорът, нали, Тина
Винаги трябва да използваш мозъка си.
Като теб, когато се биеше на плажа. - Баща ти...
Говореше спокойно и твърдо на лошия човек.
Той нямаше друг избор, освен да ме изслуша, така че...
Момчето е 10 годишно, а не глупак. Той не е глупав.
Кога заминавате? Кога ще стане? Ще е скоро, нали?
Не се приближавай до него.
Това е достатъчно, Джак. - Леле, тате. Домо е толкова як.
Баща ти го оправи с голи ръце. - Може ли един ден да ида в космоса?
Да изчакаме, докато получиш разрешение за обучение. Става ли?
Фастос, грижи се за себе си.
Този свят е късметлия, че те има. - Благодаря, ти.
Знам, че не си по прегръдките, така че...
Добре.
Мислиш ли, че ще намерим други Вечни там?
И те ще приемат истината, както ние го направихме.
Истината ще ги направи свободни.
Казах ти, че това нещо, е пристрастяващо.
Моля, посети ме.
Ще опитам, ако ми остане време от ученето.
Слушай за теб, е добре да си в човешка среда
Ще придобиеш някои социални умения.
Не си мислила, че имаш нужда от тях.
Това обяснява толкова много.
Ще ми липсваш. - И ти на мен.
Мадам. - Благодаря, приятелю.
Понякога се чудя дали сме постъпили правилно.
С убиването на Небесния. - Твърде, е късно за това.
Ти последва сърцето си. - Всички го направихме.
Дори Икарис.
Изглежда някой те чака.
Гледа на мен, все едно съм човек.
След всичко това все още не можеш да ме превърнеш в жираф.
Ами аз... Бих могла, след свързването ми с Небесен
по време на Появата, докато бяхме свързани с Единум.
Да. Звучи ми като лъжа.
Какво да правим сега? - Не съм сигурна.
Тази планета е моят дом, но...
Вече не мога да се преструвам на човек.
Обичам те, Церси.
Не ми пука каква си.
Спомни си, че говорихме да няма повече тайни.
Няма да има повече тайни. Обещавам.
Всъщност, аз имам една, която искам да ти кажа.
Каква, е?
Оказва се, че семейната ми история, е толкова...
Сложна.
Церси.
Церси, какво има?
Церси.
Церси. Церси.
Церси!
Ти избра да пожертваш Небесен,
заради хората на тази планета.
Ще ги пощадя, но спомените ти ще ми покажат
дали са достойни да живеят
и ще се върна за присъда.
Минаха седмици.
Не сме чували нито един от тях.
Все едно... Те са изчезнали.
Аришем.
Трябва да се върнем.
И аз съжалявам.
Какво?
Ушите ми... Очите ми са безчувствени.
Освен тези, няма други проблеми за телепортиране до вас.
Съзрете Кралският принц на Титан,
братът на Танос и Повелител на сърцата.
Победителят на Черния Робъртс. - Роджър.
Победителят на Черния Роджър.
Великият любител на приключения Старфокс.
От "Мистериозната планета".
С удоволствие ще ви направя богати. - Защо не кажеш крадци.
Наистина ли ще се държиш като у дома? - Никога. Само казах...
Кой си ти? - Аз съм Ерос.
Това е Пип, а ти толкова красива, както разказват легендите, госпожо.
Какво искате момчета? - С Пип искахме да ви предупредим.
Приятелите ви са в голяма беда.
Ние знаем, къде да ги намерим.
Превод от Snow Queen Yavka.net
Синхронизация MaStErChO