Downloaded from YTS.MX
EN ORIGINAL DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NORDIRLAND - 1975
The Troubles her, i Nordirland... Det var 30 år af konflikt.
Og i løbet af den periode blev omkring 3.700 mennesker dræbt
og op imod 40.000 mennesker såret.
Resultatet af alt det her har været, at en hel generation af teenagere
er vokset op uden de samme sociale udbud,
som børn kan regne med andre steder.
Det er derfor, det er så vigtigt, når én form for underholdning overlever.
Lige nu er der mange dansesale, der måske skal lukkes ned.
Det er på grund af det, der skete med Irlands mest populære gruppe.
Den gruppe kunne fylde enhver sal, både nord og syd for grænsen.
Den hed "The Miami Showband."
Jeg børster mine sko
Glemte mine arbejdsdage-blues
Og tager ud i natten
The Miami Showband var Irlands mest glamourøse band.
Ofte kunne vi ikke høre os selv spille.
Det var bare al det skrigeri.
Tager ud til bilen, som skinner som solen Jeg synes tingene...
Man masede bare ind. Man var ligeglad
med den smerte man led. Man stod på sin egen fod, når man var der.
De var vores superstjerner.
Jeg var virkelig glad.
Her er jeg, band-leder for et af verdens bedste bands.
De irske Beatles.
Jeg får en vild nat
SHOWBAND I DRABSFÆLDE
TRE MIAMI-MEDLEMMER...
Jeg var knust.
...SKUDT IHJEL
Hvorfor ville nogen gøre Miami-drengene ondt.
Alle elsker musikken.
Showband-scenen var aldrig den samme.
Musikken døde den samme aften, Miami døde.
Tror du, at Miami Showband kunne have været et tilfældigt drab?
Jeg tror ikke, det var tilfældigt. Jeg tror, de var blevet valgt.
Det chokerede folk dybt her.
Jeg er fast besluttet på at finde ud af, hvem myrdede Miami Showband,
selv hvis det fører mig helt op til toppen i den britiske regering.
Der er gået over 40 år, men vi er endelig tættere på sandheden.
MIAMI SHOWBAND-MASSAKREN
Jeg blev født...
BASSIST
...og voksede op i South Tipperary i den Irske Republik.
Langt syd for hvor The Troubles begyndte i Nordirland,
som er del af Storbritannien.
Min far var i sandhed en nationalist.
Min far ville i hvert fald gerne have set et forenet Irland.
Det er det, irere vil have.
Men der var intet had. Der var ingen antipati mod Storbritannien.
Min far meldte sig frivilligt
til den britiske hær ved udbruddet af anden verdenskrig.
Jeg blev opdraget med respekt for en uniform.
Den repræsenterede alt, der var godt.
Jeg var aldrig på nogen måde mistænksom over for
den irske stat eller den britiske stat.
Jeg vidste intet om politik.
Mine forældre, de havde set, hvad...
...politik kan gøre, så...
...de var meget glade, da jeg bestemte mig for at spille et instrument
og afsætte mit liv til det.
-Hej gutter. -Godt at se dig.
Hvordan går det?
I '62, '63 overtog The Beatles verden.
Jeg hørte "Love Me Do" i radioen.
Så da jeg var 11 år, bestemte jeg, at jeg ville være Beatles-medlem. Enkelt.
Så spurgte den her unge fyr mig,
om jeg var interesseret i at spille basguitar i hans gruppe.
Og jeg havde aldrig spillet basguitar.
Jeg tænkte: "Hvis det er godt nok til Paul McCartney, så er det godt nok til mig."
Og så snart jeg rørte den,
var det lige som om, nogen satte mig ind i en stikkontakt.
Jeg spillede på den, indtil jeg fik store vabler på fingrene.
Så begyndte jeg at blive bedre og forstå det.
Kom med ned Lad os danse til rock 'n' roll
Og det var starten på min musik.
Og så gik det ellers ret hurtigt opad.
På det tidspunkt rasede konflikten i Irland.
NORDIRLAND - 1973
Alle mand til kanonerne!
Flere bomber i Nordirland, som efterlader de nu velkendte bunker af mursten.
Der bliver aldrig fred, før de her mennesker indser,
at Nordirland er del af Storbritannien
og bliver ved med at være det.
Nordlige unionister, for det meste protestanter,
vil have, at Nordirland fastholder unionen med Storbritannien.
Og nationalisterne, for det meste katolikker, vil have et forenet Irland.
IRLAND FOR IRERNE
Der bliver aldrig venskab mellem protestanter og katolikker igen.
Der er bitterhed.
Den mest potente paramilitære gruppe på loyalisternes side var UVF
eller Ulster Volunteer Force.
Og på Republikkens side var der Provisional IRA
eller Irish Republican Army.
IRA-BOMBARDEMENT, BELFAST
Da de paramilitære gruppers terrorisme eskalerede på begge sider,
var det de civile, der led mest.
Men samtidig med at det her skete,
var showbands vældig populære i Irland.
I nord og syd.
Lad mig høre noget rock 'n' roll-musik Lige meget, hvad du vælger
Og showbandene dækkede populær musik fra dengang.
Alt, man kunne danse til.
Scenen for showbands var fantastisk,
fordi folk levede med The Troubles. og det var en måde at slippe væk på.
Man klædte sig på og tog ud og så et showband. Det var en slags terapi.
Der var så mange showbands dengang,
men det største i landet var The Miami Showband.
Jeg skulle til audition,
men jeg havde ingen tvivl overhovedet om, at jeg bare ville stille op og få jobbet.
Jeg var så selvsikker.
Jeg kendte ikke engang dit navn
FORSANGER
Jeg var ligeglad, fordi jeg altid ledte
Men det var jo altid dig
Jeg kan huske deres frontmand, Fran O'Toole, fordi han var ikonisk.
Alle pigerne elskede ham.
Pigerne havde et billede af Fran i deres værelser og sådan noget.
Han blev faktisk engang beskrevet som Irlands bedste Soul-sanger nogensinde.
Han var så god.
FRAN FÅR DET STORE INTERNATIONALE SKUB
Dette show hedder "Me and My Music."
Det handler om sange, jeg skrev med min ven, Des Lee.
Jeg har slet ikke sovet
Des var band-lederen.
Han var vild med...
BAND-LEDER
...at skrive sange. Han var Frans sangskriverpartner.
Vi sov...
...drak og spiste musik.
Der er intet galt med ordene
Og mit primære instrument var saxofon.
Brian McCoy var...
TROMPETIST
...respekteret i musikbranchen.
En dygtig trompetist, og han forgudede sin familie, sine børn og sin hund.
Ray Millar var trommeslager.
Han var sjov...
TROMMESLAGER
...og det kunne man mærke i hans trommespil.
Og vores guitarist...
GUITARIST
...Tony Geraghty, var en aldeles dygtig musiker.
Vi blev venner meget hurtigt.
Han så på mig, og vi smilede til hinanden
og lagde noget ekstra i musikken. Det var lidt ligesom telepati.
Vi boede allesammen i Republikken, i Dublin,
men vi var et meget populært band i Nordirland.
Der blev begået forfærdelige grusomheder.
Men imellem alle drabene og kaosset
var vi lige populære på begge sider af grænsen,
nord og syd, for et blandet publikum.
Man så ned på publikummet og...
...kunne ikke udplukke katolik eller protestant.
De så alle ens ud, og de talte ens.
Tilbage dengang
vidste jeg faktisk ikke,
hvad bandmedlemmernes religion var.
Ray Millar og Brian McCoy
kom fra norden og var protestanter. Resten var katolikker.
Det handlede aldrig om religion eller politik.
Det eneste, der gjaldt i vores band var...
..."Hvor godt kan fyren spille?"
Det var det eneste. Det var vores religion: musik.
Ligesom alle andre bands på scenen
tog vi kryds og tværs over grænsen nordpå ugentligt.
Jeg troede på en idé om, at musikere var immune.
Ingen af de forskellige bands blev påvirket af problemerne i Nordirland.
Så...
...det, der skete for os den 31. juli, kom som et kæmpe chok.
BANBRIDGE NORDIRLAND
Spillestedet var The Castle Ballroom i Banbridge.
Banbridge ligger i Nordirland.
DANS
Vi var kommet fra Dublin, som ligger i Republikken.
Vi ankom til showet.
Alt gik, som det plejede.
Og lige den aften
ville de have råbt: "Klap jeres hænder! Tramp med jeres fødder!",
fordi det var Frans første nummer.
Klap jeres hænder Tramp med jeres fødder
Jeg kan huske "Klap jeres hænder, tramp med jeres fødder",
fordi vi fløj næsten en meter op i luften, da vi gjorde det.
Vi blev helt vilde. Vi blev helt vilde, da de spillede den.
Vi meddelte vores sidste sang,
og folk begyndte at råbe og skrige.
De ville have mere. Det var det eneste, man kunne høre.
Vi tog afsted fra Banbridge. Klokken var nok omkring to om natten.
Der var fem i varevognen, fordi Ray, trommeslageren
tog direkte tilbage til Antrim i sin egen bil.
Og inden for cirka 10-15 minutter
så vi lommelygterne...
...der signalerede, at vi skulle stoppe.
Brian vendte sig rundt og sagde: "Fyre, der er en kontrol oppe foran."
Når man kom nordpå, blev man nogle gange stoppet af...
...myndighederne.
Lige nøjagtig den nat
blev vi bedt om at stige ud af vognen.
Vi steg ud...
...og stod tæt på vognen.
Jeg kunne se omkring fem soldater. De var alle bevæbnet med maskingeværer.
Og soldaterne var meget venlige. De lavede faktisk sjov med os.
Men der var en mand, der dukkede op, som virkede til at være ansvarlig.
Det øjeblik ,han dukkede op, opførte alle sig mere professionelt.
Da han talte var det med en tydelig, meget forfinet,
velopdraget engelsk accent.
Ikke en accent fra Nordirland.
Når man blev stoppet ved en vejspærring i Nordirland,
var det ikke normalt at høre en britisk accent.
Den stemme udskilte sig for mig fra alle de andre.
Brian puffede til min albue,
og han sagde: "Vi kommer hurtigt afsted. Det er den britiske hær."
Jeg følte mig sikker.
En uniform betød lov og orden for mig.
De var der for at beskytte os.
Lige der hørte jeg andre soldater åbne vores Volkswagen minibus.
Og så lige pludselig...
...eksploderede varevognen. Der var ild over det hele.
Så var der skud. Der var skrig.
Der var gråd. Der var kaos.
Og styrken af bomben, der sprang inde i varevognen
blæste mig hen over en grøft og ned i marken.
Hele verden blev rød for mig.
Alt gik i slowmotion. Og jeg prøvede at løbe. Jeg hørte skud.
Soldaterne sprang ned i marken efter os,
og de begyndte at skyde.
Jeg kunne høre Fran sige:
"Skyd ikke! Jeg beder jer! Skyd ikke!"
Og jeg kunne høre stemmer der skreg,
der sagde...
"Er I sikker på, alle de svin er døde?"
Jeg hørte en stemme fra vejen med en nordirsk accent, der sagde:
"Kom nu! Jeg fik svinene med dum dum-kugler. De er døde."
Jeg kom op på hovedvejen.
Det var en total krigszone.
Der var blod over det hele.
Der var kropsdele over det hele.
Jeg kaldte på Fran, Brian og Tony.
Ingen af de tre svarede.
Og Steve jamrede.
Jeg råbte: "Steve?
Jeg tager over til Newry politistation for at hente hjælp."
NØDHOSPITALSTJENESTER
Jeg kom på vagt den næste morgen og så, at The Miami Showband...
...var blevet overfaldet...
SYGEPLEJERSKE
...og tre medlemmer var blevet dræbt.
Og en var i intensiv pleje.
Jeg var blevet skudt med...
...hvad kaldes en dum dum-kugle, som er en eksplosiv kugle.
Den eksploderede i
omkring 16 stykker inden i mig.
Så den lavede meget skade.
Alle medarbejderne var bekymrede over, om han ville overleve eller ej.
Alle var bare...
...syge.
Jeg bad Gud om, at han måtte overleve.
TROMPETIST
Jeg regnede med, Brian kom hjem klokken to.
Så jeg faldt i søvn og hørte ingen komme ind.
Jeg modtog et opkald ved syv-iden den næste morgen fra Brians svigerbror.
Han sagde, et band...
BRIAN MCCOYS KONE
...blev overfaldet ved grænsen.
Jeg sagde: "Men jeg..."
Jeg havde en dårlig fornemmelse.
Og jeg tændte radioen, så jeg kunne høre nyhederne klokken otte.
Og de meddelte, at Brian var blevet dræbt.
Da jeg vågnede på hospitalet,
ville jeg sige: "Hvordan har Tony, Fran og Brian det?
Hvornår må jeg se dem?"
Svaret jeg fik fra allesammen var: "Nogle har det bedre end andre."
Men de måtte omsider fortælle mig...
...at de var døde.
Alle de penge Jeg her har brugt
FRAN O'TOOLES BEGRAVELSE 1. AUGUST 1975
Jeg brugte dem i godt selskab
Og al den skade
Jeg her har gjort
Dog var det til ingen anden end mig
Så fyld for mig
Afskedsglasset
Godnat, og glæde være med jer alle.
TONY GERAGHTYS BEGRAVELSE
BALSALERNE ER STILLE, MENS FAMILIER SØRGER
Morgenen efter massakren...
...var der politibetjente, der tog mig ind i et rum...
...og bad mig hjælpe dem med at tegne et fantombillede af nogen,
som jeg husker var involveret den aften.
Og der var én ting, som skilte sig ud i mine tanker.
Jeg havde altid været Buddy Holly-fan.
En af fyrene havde mørke briller med en tyk kant.
Og de fandt en del af hans briller på hovedvejen.
Så det var sådan, de fangede en af morderne.
POLITIET PÅ MORDERENS SPOR
To mænd blev arresteret og anklaget for drabene.
MIAMI-DRAB: TO I RETSSAG
Da jeg fik det bedre,
begyndte jeg at forstå, at jeg var et vidne til det der.
Vi var...
NORDIRLAND - 1976
...meget nervøse for at skulle op nordpå igen for at vidne.
Men jeg sagde til Stephen:
"Vi bliver nødt til at gøre det for drengene."
Vi skal i retten for at hjælpe drengene med at få de fyre dømt.
BARSK HISTORIE I RETTEN OM MIAMI-MASSAKREN
Da jeg så de mænd, der myrdede mine venner,
kunne jeg ikke genkende dem. Des genkendte en af dem.
De anklagedes familier skreg af mig:
"En dag får vi dig! Lige meget hvor,
lige meget hvornår!"
Men da jeg nævnte,
den aften hvor det skete, at der var en britisk officer,
som ankom, og at han var den ansvarlige,
blev det altid afvist. Vi fik altid at vide:
"Der tager I fejl" eller "Det er ligegyldigt".
I retssagsperioden var jeg ikke interesseret.
Jeg ville bare have det overstået,
og hvis de fyre var skyldige, så send dem i fængsel, og hvis ikke, send os hjem.
Ud af det originale band har vi to af fyrene. Vi har Ray,
vores trommeslager,
og vi har Stephen på basguitar. To af de originale medlemmer.
-Og dig. -Og mig. Så det er tre.
At få sat Miami sammen igen var
i høj grad naivitet.
Vi ville bare skubbe det til side.
Uden at spille en eneste node,
er Miami endnu engang blevet Irlands største showband.
Mest på grund af den universelle sympati vi fik.
Publikummerne var endnu større.
Hysteriet.
Jeg fik det indtryk, at de kom for at se os, ikke for at høre på os.
Det var mere voyeurisme end værdsættelse af musikken.
Hvis I kunne se dem
Jeg burde ikke være taget tilbage. Jeg var...
...dybt traumatiseret.
Jeg fik det fysisk bedre
forholdsvis hurtigt. Jeg var ung. Jeg var kun 24 år gammel.
Men det er bare noget, som...
...presser imod en og som ikke tillader, at man får et normalt liv.
Ledelsen overtalte mig til at blive ved indtil sommer.
Jeg kunne ikke vente med at forlade bandet.
Anne og jeg bestemte os for, at vi ville tage til London og begynde på et nyt liv.
Og være anonyme.
Jeg tænkte: "Jeg kommer aldrig til
at bekymre mig over det mere. Jeg bliver bare her og glemmer den aften.
Jeg skubber det bare væk.
Det er ikke længere en del af mit liv. Det er bare historie."
Vi boede i London i omkring 17 år.
Men lige meget hvad jeg gjorde med mit liv,
var det der altid.
Mens vi var i London, havde Irland forandret sig.
Vi bestemte: "Det er sikkert.
Lad os flytte tilbage til Irland."
Men der blev stillet spørgsmål omkring drabet af The Miami Showband.
MYRDET
Så jeg blev bedt om at vidne til Barron-domstolen,
som antydede, at det var mere end bare en bande af banditter,
som var ansvarlige for vores begivenhed.
Måske er det værd at følge op på de her spørgsmål.
Jeg sagde:
"Jeg skylder det ikke kun til fyrene, der blev dræbt, ikke kun til vores venner.
Jeg skylder også mig selv at få svar. Jeg har ventet i lang tid."
Det var der, jeg mødte Margaret Urwin,
som allerede havde arbejdet hårdt på at efterforske sager, også vores.
The Miami Showband blev tydeligt udvalgt.
Hensigten var tydeligvis,
at bomben skulle dræbe dem alle.
Men bomben sprang for tidligt.
Ligene af to mænd blev fundet i nærheden af varevognens vrag.
Og menneskerne, som blev dræbt, var Harris Boyle og Wesley Somerville.
Deres tatoveringer viste,
at de var medlemmer af protestantgruppen Ulster Volunteer Force, UVF.
PARAMILITÆRE LOYALISTER UNIONISTER - UVF
MASSAKRERET POPBAND I UVF-OVERFALD
Jeg kendte selvfølgelig navnet UVF, Ulster Volunteer Force.
Men jeg vidste ikke noget om dem før min efterforskning.
Paramilitære loyalister som UVF var forberedt på at gøre hvad som helst
for at opretholde unionen med Storbritannien. Selv at slå ihjel.
-I har våben? -Ja.
-Og I er forberedt på at bruge dem? -Nemlig.
-Og I har brugt dem? -Ja.
Der var mange anholdelser i dagene efter angrebet.
UVF-MAND TIL STEDE VED MIAMI-DRAB
To af dem, der blev dømt, var Thomas Raymond Crozier
og James Roderic McDowell.
De var også UVF-medlemmer.
"Drab som dem af The Miami Showband skal stoppes," sagde dommer
da han dømte McDowell og Crozier...
TO FÅR LIVSTID FOR MIAMI-DRAB
...til den længste livstid i Nordirlands historie.
Der var et andet navn, der hele tiden dukkede op.
Den lokale afdeling af Ulster Volunteer Force, UVF,
havde for nylig fået en ny leder ved navn Robin Jackson,
som var kendt som "Sjakalen".
"SJAKALEN"
Robin Jackson var måske den mest produktive morder...
JOURNALIST OG FORFATTER
...i konflikten i Nordirlands historie.
Man formoder, at Jackson var ansvarlig for imellem 50 og 135 drab
enten ved selv at udføre drabene eller sammen med hans bande.
Og de tidligere fanger, som sad inde på samme tid som Jackson,
ikke forbundet med Miami Showbands drab, sagde, at han ville løfte sin skjorte op
og vise brændemærkerne han fik, efter bomben sprang.
Robin Jackson var blevet taget med til afhøring
om Miami Showband-massakren.
Jeg var en aktiv politibetjent i 37 år.
TIDLIGERE LEDER FOR POLITIETS SPECIALENHED
Jeg ledte efterretningsenheden inden for det område, hvor Jackson boede.
Jackson var faktisk et af vores hovedmål.
Han var på listen i forbindelse med The Miami Showband,
fordi det område, hvor det skete,
var Robin Jacksons hjemmeterritorium,
det faktum, at han var en velkendt UVF-leder,
det faktum, at han samarbejdede med Boyle og Somerville.
Men de havde ingen indicier eller retsmedicinske beviser.
Og Jackson sagde ikke en lyd, når han blev interviewet.
Så han gik ud af døren.
Og fordi jeg blev nødt til at vide mere om det her,
talte jeg med to tidligere britiske efterretningsofficerer.
TIDLIGERE MILITÆR EFTERRETNINGSOFFICER
I løbet af de sene 60'ere og 70'ere
var jeg med hæren i Nordirland.
Jeg var senior informationsofficer.
Men det var en falsk titel, som blev brugt under psykologiske operationer.
Min rolle var at indsamle information om, hvordan vi kunne forhindre
terroristorganisationerne.
Vi havde med en høj grad af vold at gøre.
Nu glemmer folk, hvor voldeligt det var.
Mit job var at hyre folk...
TIDLIGERE MILITÆR EFTERRETNINGSOFFICER
...i terroristorganisationerne, som ville give os information,
som ville hjælpe os med at finde terrorisme af al slags.
På begge sider, protestantisk og katolsk.
Og hen imod slutningen af min tid der, arbejdede jeg mest for MI6.
MI6 er i Storbritannien det, som svarer til CIA i Amerika.
Det vil sige, de er spioner.
Vi havde en del information om,
hvem udøvede volden,
hvad deres politiske motivation var,
og hvad de prøvede at opnå.
Grunden til, vi holdt øje med
Harris Boyle og hans bande, var, fordi vi vidste, de var terrorister.
Robin Jackson, Sjakalen, var en af de spirende kriminelle i det område.
Det var sådan, han blev medlem af organisationen.
Og jeg tror, Robin Jackson var indblandet i angrebet på The Miami Showband.
Terroristerne satte en vejspærring op
og klædte sig ud som Ulster Defense Regiment-medlemmer.
Med andre ord lignede de ægte medlemmer af hæren.
Ulster Defense Regiment var hæren i Nordirland.
BLIV MEDLEM AF UDR RING GRATIS PÅ 700
De to blev faktisk arresteret for Miami-drabene.
EKS-UDR MAND ERKLÆRER SIG SKYLDIG FOR TRE DRAB
McDowell og Crozier var begge medlemmer af Ulster Defense Regiment.
Mange paramilitære loyalister havde infiltreret den lokale hær,
og de tog våben fra dem og brugte dem til at dræbe folk.
Et udbrud, hvis man vil. Men når man skyder, gør man det i korte udbrud.
Korte udbrud.
Og man kan måle det ved...
UVF VÅBENTRÆNING
...at klemme på aftrækkeren. Klem, et, to, slip.
Robin Jackson havde også været medlem af Ulster Defense Regiment
i de tidligere 60'ere.
I 1972 blev omkring 100 våben stjålet fra en UDR militærbase.
Det var ret klart udført af nogen indefra.
Vi tror, at Robin Jackson
var en af dem, som var med til røveriet.
Politiet undersøgte Jacksons hjem
og fandt ud af, han havde noget ammunition, som han ikke skulle have.
Men Jackson fik lov til at være fri. Hvorfor skete det?
Næsten hvert eneste våben,
der blev brugt i Miami Showband-drabene,
kom fra UDR eller fra politiet i Nordirland.
Allesammen.
Højtstående embedsmænd benægtede hurtigt,
at politiet eller hæren var indblandet i Miami-angrebet.
DEN ANDEN MAND ANKLAGET FOR MORDENE ER THOMAS CROZIER
Så blev Thomas Crozier jo anklaget.
EN AF TO TIDLIGERE MEDLEMMER AF ULSTER DEFENSE REGIMENT
Det er svært for folk at forstå,
hvordan morderne af The Miami Showband
fik lov til at være med i Ulster Defense Regiment.
Hvis...
...der ikke var vidst noget om dem...
...da de søgte ind, så er der ingen måde,
man kunne forbyde dem medlemskab.
Jeg ville have været en af de personer,
som tænkte: "Det er bare et par ballademagere."
"De her folk er renegater eller en undtagelse."
Jeg nægtede at acceptere nogen form for aftalt spil.
Aftalt spil er samarbejde mellem...
AFTALT SPIL = STATSDRAB DE SÆDVANLIGT MISTÆNKTE
...terroristgrupper, hæren og politiet.
LOYALISTISKE DØDSPATRULJER REGERINGSMINISTRE - DEN BRITISKE HÆR
Jeg ville tro på, at systemet virkede.
År 2005 var en vigtig milepæl.
Det er 30 år efter Miami Showband-massakren.
MINDESERVICE - 2005
Det bragte det hele tilbage.
Ikke kun for mig, ikke kun for familierne og vennerne, men
hele landet, nord og syd.
Det er en hård dag at være her igen
på stedet, det skete.
Det fik mig til at tænke på det på en måde, jeg ikke havde før.
At vi kæmpede for sandheden.
Måske endnu mere end retfærdighed.
Jeg følte en pligt.
Jeg var fast besluttet på at fortsætte.
SHOWBAND I DRABSFÆLDE
Og i år 2005 var der et gennembrud.
Jeg mødte først Alan Brecknell, da han efterforskede
drabet på sin far, som også blev dræbt af den samme bande,
som dræbte The Miami Showband.
Så jeg tror, det er det, der fik mig til at arbejde med det
EFTERFORSKER
i 2005-2006.
NORDIRLAND - 2006
Polititjenesten i Nordirland satte Historical Enquiries Team op
med det formål at prøve at svare på spørgsmålene for familier,
for at undersøge hver eneste død.
Efterretningspapirer fra politiet er nu endelig kommet frem.
De blev fundet af detektiver fra Historical Enquiries Team, HET.
Jeg troede, det var endnu en gruppe, jeg skulle være vidne for.
PRESSEKONFERENCE
Det viste sig så at være ret vigtigt.
Det, som er blevet offentliggjort, er ny, foruroligende information...
...som er centreret omkring denne mand, UVF-kommandør Robin Jackson.
Et af de våben, som blev testet og som blev brugt til Miami-drabene,
en Luger-pistol, blev fundet cirka 10 måneder efter drabene.
Sammen med pistolen blev der fundet en lyddæmper med isoleringstape.
Robin Jacksons fingeraftryk blev fundet på lyddæmperen.
Men der blev lavet en fejl
af fingeraftryksafdelingen første gang, de udgav rapporten.
De sagde, at hans fingeraftryk var på tapen.
Robin Jackson kom med en forberedt forklaring på,
hvorfor fingeraftrykkene var på isoleringstapen.
Han var tydeligvis blevet advaret.
Og så må man spørge: Hvorfor var der nogen fra politiet,
som gav Robin Jackson information, hvis han er
den mest berygtede loyalistiske skytte
nordpå på den tid?
Resultatet fra HET-efterforskningen gav os
politiet på et fad.
De gav os et afgørende bevis.
Historical Enquiries Team fandt frem til, at detektiven, som afhørte Jackson,
indgav en klage over de betjente, som gav informationen til Jackson.
Rapporten gik hele vejen op til de kommanderende, og så... puf!
Der skete intet.
Der var ingen beretninger om, hvor den blev af,
og hvad resultatet var.
Og det var ikke første gang, han undgik retfærdighed.
DUBLIN, IRLAND ET ÅR TIDLIGERE
Inden for 90 sekunder
var Dublins centrum ødelagt.
33 lå døde og næsten
300 blev såret.
Stadig i dag er det den største grusomhed under The Troubles.
Der har været bomber her før, men intet i forhold til gårsdagens hændelser.
Tre bomber eksploderede i Dublin
i løbet af myldretid,
og så
cirka halvanden time senere
eksploderede en fjerde bombe i Monaghan i Nordirland.
Den forfærdelige grusomhed i 1974...
TIDLIGERE IRSK STATSMINISTER
...som kun var et år før Miami.
Altså maj '74 og juli '75.
Jeg ved og tror, at nogle af dem, som var indblandet
i Miami havde noget at gøre
med bombeangrebene i Dublin Monaghan.
De tre ledende loyalister, som planlagde bombeangrebene, blev også nævnt.
Harris Boyle, en major i UVF,
og loyalist-dræberen, også kendt som Sjakalen.
"DRÆBERSJAKAL" TILBAGE I IRLAND
Grusomheder fik lov til at blive
udført af personerne. Vi vidste, hvem de var.
Vi havde information, og der blev intet gjort ved dem.
Kaptajn Holroyd var overrasket over,
han ikke skulle efterforske bombeangrebene i Dublin,
fordi han var efterretningsofficeren,
i det område, hvor de mistænkte var baseret.
Vi har en liste af navne, som vi kalder "den beskyttede liste".
Colin Wallace lavede faktisk en liste et år før angrebet på Miami
INFORMATIONSTJENESTER 28 JUNI 1974
over folk, han vidste, var paramilitære loyalister.
PARAMILITÆRE LOYALISTER
Og på den liste er der en hel del af de folk, som var indblandet i Miami.
Colin Wallace bad om tilladelse
til at fokusere på nogle af dem på den beskyttede liste.
Men det fik han aldrig tilladelse til.
Jackson...
...og de andre folk på den liste, hvis de var blevet taget med,
hvis de var blevet arresteret, hvis de var blevet dømt,
så ville de ikke have været der for at dræbe vores venner.
Jeg tror, at UVF havde forbindelser der var alt for tætte
på medlemmer af den britiske efterretningstjeneste.
Jeg var den yngste senior informationsofficer i Forsvarsministeriet.
Mine rapporter var utrolig gode.
Og så pludselig blev jeg smidt ud.
Hvorfor blev det pludselig ændret?
Vi kan ikke komme frem til en anden konklusion end, at terrorist-medlemmerne
enten arbejdede for eller sammen med den britiske efterretningstjeneste.
Vi mener, at det og andre beviser mod ham
klart demonstrerede, at Robin Jackson var en agent.
En agent er en, som arbejder for den britiske efterretningstjeneste,
MI5 eller MI6.
Der er altså en, som...
...går rundt og dræber folk, mens han samtidig bliver kontrolleret af staten.
Det gør, synes jeg, staten medskyldig.
Jeg vidste det. Mange folk vidste det.
Men hvad kunne vi gøre?
Det eneste, vi kunne gøre, var at give det til systemet.
Og hvis systemet ikke tillader, at man handler, må man ikke handle.
Jeg kunne bare ikke benægte det længere.
At der var aftalt spil, som en del af systemet.
Og jeg blev nødt til at finde ud af, hvor højt op det gik.
Jeg er ikke interesseret i, at nogen bliver straffet,
men jeg er meget interesseret i, at vi laver om på systemet, fordi
det er ikke i orden at dræbe uskyldige.
Jeg er svær at overbevise.
Men når jeg er blevet overbevist, giver jeg ikke op.
Jo mere jeg lærte, desto mere forstod jeg,
at der var noget, som var helt soleklart.
Den britiske officer, som ankom på stedet.
Og jeg begyndte at tænke...
...måske er grunden til, at denne britiske officer
er blevet afvist med det samme utallige gange,
at det ikke er fordi han var irrelevant. Det er fordi, han er meget relevant.
Så da jeg insisterede til HET:
"Hør, jeg vil vide mere om den officer," sagde de:
"Det var i virkeligheden ikke en britisk officer.
McDowell brugte en engelsk accent for at narre jer."
Det gav ikke mening.
Hvorfor ville en mand, som vidste, I var døde om 10 minutter,
prøve at skjule sin accent?
Ingen havde elefanthuer på.
Det var noget vrøvl.
Så jeg følte, at HET prøvede at beholde skylden på denne side af det Irske Hav.
HET blev oprettet af den britiske regering, så de var ansvarlig overfor
den britiske regering.
Vi stolede på, at deres konklusioner ville være rimelige,
korrekte,
uden partialitet.
Men det var de ikke.
Der var en samordnet indsats for, at nogen fra Nordirland,
om det var UDR eller politiet,
de skulle have skylden.
De ville ikke indblande Storbritannien.
Da jeg ikke ville acceptere det,
tog de fat i mig efter et af møderne.
Det var skræmmende.
De sagde: "Vi ved ikke, hvornår du
begyndte at indblande den britiske hær!"
Det bekymrede mig, fordi jeg tænkte:
"Hvordan kan jeg bevise, at jeg har talt om den britiske hær
og ikke UDR igennem alle de år?"
Så jeg tog hjem og...
...sagde til min kone: "Jeg tror, de har vundet denne diskussion."
Og hun løste problemet med det samme.
Hun havde avisudklip
fra et interview, som jeg var med i præcis to uger efter hændelsen.
Og jeg siger tydeligt, at Brian McCoy,
vores trompetist, sagde: "Bare rolig, Steve. Det er den britiske hær."
Jeg sendte det til HET og sagde: "Vil I nu ændre
jeres konklusion på det her?"
Og de nægtede at anerkende, at jeg sendte det til dem.
Jeg mangler ikke undersøgelser for at overbevise mig om, der var aftalt spil.
Jeg mangler ikke undersøgelser
for at fortælle mig, at en britisk officer var på stedet
og ansvarlig for operationen den aften. Det ved jeg.
HET ville ikke give mig nogle svar vedrørende den britiske officer.
Så det gik op for mig, at jeg måtte finde en anden informationskilde.
Det var åbenlyst, at dem, vi skulle snakke med,
var dem, som kom i fængsel, dem som faktisk begik forbrydelsen.
Crozier og McDowell.
På det tidspunkt var de blevet løsladt, som del af fredsprocessen.
Efter to år med samtaler og efter en generation med blodsudgydelse,
LANGFREDAGSAFTALEN - 1998
og årtier med splid og bitterhed, kommer en ny æra med fred.
Fangerne, som Tony Blair og jeg løsladte
TIDLIGERE IRSK STATSMINISTER TIDLIGERE BRITISK STATSMINISTER
var for det meste livstidsfanger,
altså folk, der havde fået livstid. Nogle af dem havde fået 40 år.
For at få fat i dem
skulle vi have tilladelse af
ledelsen af den organisation, de var medlem af,
nemlig UVF, Ulster Volunteer Force.
KLAR TIL FRED KLAR TIL KRIG
Man finder ikke UVF i De Gule Sider.
SYDBELFAST - ANDEN BATALJON UVF - FOR GUD OG ULSTER
Man kan ikke bare ringe op og sige: "Må jeg tale med UVF?"
Men jeg huskede en af Fran O'Tooles venner...
...og jeg havde hørt, at han var involveret i fredsprocessen,
som en slags forbindelsesofficer imellem UVF
og de britiske og irske regeringer.
Stephen Travers kontaktede mig,
og han havde læst meget om det arbejde, jeg havde lavet
PASTOR CHRIS HUDSEN FREDSFORHANDLER
med paramilitære loyalister i Nordirland.
Og han tænkte, at jeg kunne åbne døren for ham.
Og han vendte tilbage og fortalte os: "I får ikke lov til at mødes med
Crozier og McDowell.
Men der er en mulighed for,
at jeg kan få jer ind i et møde med UVF's ledelse."
Og som de altid siger: Den næstkommanderende.
Kodenavnet skulle være "The Craftsman."
Chris ringede til mig og sagde:
"Der er en taxa, der venter på os nedenfor. Vi skal møde manden nu."
Og jeg kiggede bare på ham og sagde:
"Det værste, der kan ske, er, at de dræber os"
Det virkede meget logisk,
men det er bare et tegn på,
hvor glad jeg var
for at være tæt på at få nogle svar.
The Craftsman sad ned og fandt
håndskrevne noter frem, nok en otte-ni sider.
Og han sagde: "Jeg vidste, denne dag ville komme."
The Craftsman fortalte mig, at...
planen var, at vi ville være hjemme, sikkert i seng,
og at bomben ville sprænge i luften.
Og så ville de have udsendt en meddelelse om, at de kan nå
ind til Dublin og til hjertet af den Irske Republik.
Men jeg vidste fra kriminalteknikeren,
at det var en kortvarig sikring på omkring 10-15 minutter.
Den ville være eksploderet...
...og dræbt alle ombord.
Jeg spurgte The Craftsman om den britiske officer. Det var...
...faktisk...
...overraskende. Han benægtede ikke, at der var en britisk officer til stede.
Han sagde...
..."Han tog en chance, ham briten." Det var det, han sagde til mig.
Men der var et navn, som blev nævnt hele tiden.
I 1987 i det britiske parlament
blev officerens identitet diskuteret.
Jeg læser, hvad der blev sagt.
Jeg citerer:
"Det er begyndt at komme frem, at kaptajn Robert Nairac
med høj sandsynlighed har været personen, som organiserede drabet
af de tre Miami Showband-musikere." Slut på citatet.
Hr. Livingstone forargede ministre
ved at fremsætte en række af ubegrundede påstande om Nordirland.
Disse omfattede påstanden, at kaptajn Robert Nairac,
som blev dræbt af IRA i 1977,
kunne have organiseret en række drab i provinsen.
Hr. Livingstone, hvad er meningen
med denne umotiverede fornærmelse af de dødes minde?
Jo mere jeg dukkede ned i politik, desto flere mærkelig ting fandt jeg...
TIDLIGERE PARLAMENTSMEDLEM, LABOUR
...som man ikke vidste så meget om.
Hvad der virkelig skete i Nordirland.
Nogle af disse grusomheder blev udført af britiske tropper på ulovlig vis.
Nairac var ikke en gal psykopat, som kunne lide at slå ihjel.
Han troede, han arbejdede i Storbritanniens interesse på lang sigt.
Robert Nairac var medlem, tror vi, af Fourteenth Intelligence Company,
en skummel, britisk oprørsbekæmpelsesgruppe.
Der er påstande, at det var Nairac, som ejede den britiske stemme,
som blev hørt på siden af vejen den aften.
Han blev set sammen med Jackson.
Han blev set sammen med Harris Boyle, som døde på stedet under Miami-drabet.
Hvem ved, hvad Robert Nairac var?
Da jeg mødte ham, sagde han, han arbejde for den MI6-officer, jeg arbejdede for.
Jeg kendte Robert Nairac.
Jeg tror, han var en person, som var så
entusiastisk, at han godt kunne være blevet manipuleret
af folk i efterretningstjenesten.
Han sagde, han løj overfor mig om, hvorfor han var der.
Så snart han fik information, ville han udføre operationer, som
vi nu tror, Colin og jeg, faktisk var
for at misbruge den information og bruge den
i aftalt spil med terroristerne.
NORDIRLAND - 1987
Vores information, fra bandens medarbejdere,
tyder på, kaptajn Robert Nairac fra Special Air Services i den britiske hær,
spillede en vigtig rolle i Miami-drabene.
Kaptajn Nairac overrakte bomben og våbnene brugt under operationen
i en tom parkeringsplads, der tilhørte en selvbetjeningsgrossist i Portadown.
Og jeg er bestemt ikke i tvivl om,
at hvis disse påstande omkring kaptajn Nairac er sande,
at han blot fulgte sine ordrer.
Dem, som vi skal nå frem til, er de spioner, som sidder i MI5's top,
som var forberedt på at bemyndige sådanne missioner.
Forberedt på at tillade, at uskyldige...
...helt uskyldige mennesker, som Miami Showband-musikerne,
bliver myrdet. Der er tale om forræderi i hjertet af den britiske stat.
Jeg er The Right Honourable Michael Mates. Jeg var parlamentsmedlem i 36 år,
og officer i hæren i 20 år.
TIDLIGERE PARLAMENTSMEDLEM, CONSERVATIVE
Hvor længe...
...tror du, at folk i Nordirland
vil kunne kalde sig selv briter?
Så længe, som du og jeg lever, og så længe, som de vil.
Imod slutningen af min tid i hæren, skulle jeg til Nordirland fem gange.
Vi var meget tæt på at være i krig med disse mennesker...
Vi ville have været i krig med dem, hvis det ikke
var på det britiske territorium.
Og det var det, man blev blandet ind i hele tiden,
gengældsdrab her og gengældsdrab der imellem de to samfund.
Der blev gjort nogle forfærdelige ting på begge sider.
Og sådan blev det ved.
Og den stakkels engelske hær og sikkerhedsenhederne måtte bare holde øje.
Man...
...var mere på udkig efter IRA-grusomheder end UVF-grusomheder.
Bevæbnede IRA-mænd blev ved med sporadisk at skyde.
I det øjeblik var vi i krig med den britiske hær.
De symboliserer noget i det her land...
IRA MEDLEM
...som folk hadede i århundreder.
Det er beherskelsen af
britisk imperialisme i Irland.
Britiske soldater.
De lærte hurtigt fjenden at kende.
Det var ikke protestanterne.
De protestantiske ekstremister
angreb næsten aldrig hæren. Næsten aldrig.
Og så tænkte de: "Nå ja,
de her fyre er ikke så flinke,
men vi er på samme side."
Hvor jeg bor er den eneste fjende, vi har, dem, som kæmper for IRA.
Er det kun IRA?
Ja, IRA.
Den bevæbnede og bombemanden.
Protestantiske terrorister fik lov til at arbejde forholdsvis uhindret.
De arbejdede sammen med sikkerhedsstyrkerne på at eliminere
kendte eller mistænkte, meget mistænkte
medlemmer af IRA.
-Og når jeg siger sikkerhedsstyrkerne... -At myrde dem?
At myrde dem. Snigmyrde dem.
Briterne brugte de lokale imod lokale.
De var på siden af den, de troede ville vinde.
I dette tilfælde, Ulster Volunteer Force, UVF.
Og de brugte dem til at besejre IRA.
Det er, hvad briterne gør. Det var sådan, de byggede deres herredømme.
De har gjort det verden over.
Den britiske hær, efter militær ordre,
begyndte at udøve taktikker, som tydeligt var overdrevne og ulovlige.
Jeg kan se, at de faktisk blev kaldt lovlige af myndighederne.
Af mine egne myndigheder, af mine egne politikere,
og det kom lige fra toppen.
Colin Wallace og jeg skrev til fr. Thatcher
og sendte hende et brev på 32 sider,
TIDLIGERE BRITISK STATSMINISTER
en liste over de ulovlige operationer i Nordirland.
Og intet af den information blev brugt.
Gerningerne af de folk, som var indblandet, fik lov til at fortsætte.
Regeringen har flere gange erklæret,
at Nordirland er del af Storbritannien.
Og det vil det blive ved med.
Medmindre dets folk og parlamentet i Westminster bestemmer noget andet.
Og hun skulle have handlet, og hun handlede ikke.
Så benægtede hun, at hun havde set dokumenterne.
Da jeg bragte The Miami Showband op i parlamentet,
var der et mærkeligt øjeblik. Fordi fr. Thatcher var jo totalt dominerende.
Hun stod der, som en søjle.
Hun nedstirrede alle. De stillede spørgsmålstegn ved hende.
Og hun ville ikke se mig i ansigtet. Hun virkede foroverbøjet.
Jeg vidste, at dette tydeligvis var noget, hun følte sig sårbar overfor.
Fr. Thatcher gør alt, hvad der er muligt for at standse efterforskningen,
og intet demokrati kan tillade sig at høre sådanne påstande
og nægte at efterforske dem offentligt.
Jo flere beviser jeg så, måtte jeg indse, at den britiske regering,
igennem hæren som deres repræsentant,
havde valgt os, som uskyldige ofre,
til at dræbe os, så de kunne
opnå deres politiske mål.
Vi blev udvalgt, fordi de britiske myndigheder
ville have, at den irske regering
lukkede grænsen med norden...
NORDIRLAND
så IRA, ved at have begået en eller anden slags grusomhed,
ikke nemt kunne krydse over til relativ sikkerhed sydpå.
Så de bestemte sig for: "Lad os inkriminere...
...de mest uskyldige og tillidsfulde pendlere.
Folk, der rejste op og ned.
Og så ville historiebøgerne have fortalt,
at vi var terrorister for IRA.
Når regeringen bestemmer sig for
at dræbe sine egne borgere
og at dræbe borgerne i deres nærmeste nabo,
er der ingen måde man kan tilgive det. Der er ingen formildende omstændigheder.
At man kan vælge en: "Lad os dræbe ham til større gavn."
Disse mennesker ville selvfølgelig hævde,
at de gør det til gavn for landet. Og det gør de nok også.
Det er ironien. Men det er ikke demokrati.
De vil have begge dele.
De vil overterrorisere terroristerne
og samtidig hævde, at de overholder loven.
Det protesterede jeg imod, og jeg gjorde det offentligt.
Jeg var blevet til en forlegenhed.
Jeg skulle hurtigt erstattes og fjernes, inden jeg væltede over
andre, jeg allerede kendte.
Resultatet på det var,
at jeg blev flyttet fra Irland på en særligt ubehagelig måde.
De tog mig direkte til Netley,
som er et velkendt...
REKREATIONSFLØJ LÆGER
...militær-psykiatrisk hospital.
De beholdt mig på det hospital, ulovligt,
i en måned.
Og endnu vigtigere, og i forbindelse med Colin Wallaces sag,
skulle jeg diskrediteres,
så lige meget hvad jeg sagde, ville ingen tro på mig, gyldigt eller ej.
Både Holroyd og Wallace forlod tjenesten under en skygge.
Jeg blev misbrugt af myndighederne, bevidst,
som så ikke ville indrømme,
at de direkte bemyndigede sådan aktivitet.
Min fjernelse fra Nordirland, min disciplinære høring
var begge manipuleret.
Det blev så efterfulgt af en anklage for mord.
En af mine kolleger forsvandt.
Og hans lig blev fundet på en flod.
Patologen sagde, at han havde fundet en skade på næsen,
som nok skyldtes et slags kampsports-slag,
det vil sige, af en med militærtræning.
Jeg blev omsider dømt til ti år i fængsel.
Retssagen mod Wallace var utrolig svag.
De eneste beviser var indicier.
Jeg havde absolut ingen tvivl om,
TIDLIGERE PARLAMENTSMEDLEM, CONSERVATIVE
at Colin Wallace ikke var skyldig i manddrab.
Jeg tror faktisk, Wallace blev bedraget.
Bedraget af hvem?
Jeg tror, af efterretningstjenesten i dette land.
Idéen ved at skyde budbringeren er, at man bringer budbringeren i vanry.
Hvis man skyder budbringeren, løftes der øjenbryn og der stilles spørgsmål.
Beskeden her er
til folk, som overvejer at sladre: Lad være.
FOLK BØR IKKE INFORMERE MI5
Systemet, for at beskytte sig selv
vil gøre meget for at ødelægge nogen,
som påstår, at der er misbrug af magt.
At bare blive brugt som bønder
i deres politiske spil er...
Jeg skammede mig.
Fordi jeg havde så stor en respekt for det britiske folk.
Jeg følte, at jeg på en måde forrådte ting, som jeg elskede.
Det er bare, at vægten kan blive så tung, at man...
...man ikke kan fungere.
Der er så mange gange, hvor jeg vågner om morgenen...
...og jeg er virkelig ked af, jeg er vågen.
Jeg er for nylig blevet diagnosticeret med vedvarende personlighedsændring.
Noget, jeg aldrig havde hørt om.
Man oplever...
...en begivenhed...
...og...
...man kommer væk fra den begivenhed,
som en helt anden person.
Jeg var en kæphøj,
selvsikker musiker.
Jeg var...
...meget glad for mit liv.
Min kone var meget glad for sit liv.
Vi var utrolig glade sammen, og...
...lige pludselig sker det her. Og...
...jeg kan huske, jeg spurgte min kone, Anne:
"Forandrede jeg mig virkelig derefter?" Og hun sagde: "Det var...
som at lære at bo sammen med en anden person.
Og dermed at lære at elske en anden person."
Det eneste, jeg nogensinde har været god til i mit liv,
var at spille på det instrument.
Det var det eneste, jeg kunne...
...uden at bekymre mig, uden at tænke over det.
Jeg behøvede ikke engang øve mig. Det var en af de ting.
Og det var væk.
Og jeg følte lang tid derefter,
at der var intet andet i verden, jeg kunne bidrage med.
Og så gik det op for mig, at den person var...
...forladt på en mark, den 31.
juli 1975.
I år 2006
fik jeg et opkald fra en politibetjent ved navn James O'Neill.
James O'Neill var kriminalteknikeren ved vores begivenhed.
Han blev kaldt ud for at samle beviser om morgenen.
Da jeg mødte James bagefter, var hans noter ulastelige.
Han var tydeligvis meget professionel.
Men han medbragte også...
...obduktionsbillederne.
James sagde: "Jeg har de her billeder, som ikke er nemme at se på."
Og jeg sagde: "Jamen, jeg er klar til at se dem."
Og de var rædselsvækkende.
Der var billeder af drengene i lighuset.
Virkelig hårdt såret. Altså...
...forfærdeligt.
Efter hændelsen
havde jeg lukket det hele ud af hovedet.
Og det gik op for mig at indtil da,
havde jeg ikke accepteret, at de var døde.
Jeg troede, at det bare var et slags mareridt. Det var en fejl.
Selv alle de år efter.
I mine øjne var Tony ikke død.
Ingen kunne dræbe Fran O'Toole. Han var for stor en stjerne.
Brian McCoy er nok et eller andet sted med sin familie.
Bagerst i hovedet, vidste jeg, det ikke var rationelt.
Når man skal se på dem sådan...
...vidste jeg, de var døde.
Og der var en gang, hvor jeg tænkte...
"Måske er jeg faktisk død."
Og at jeg ikke vil indrømme min egen død.
Det er et spørgsmål, der dukker op engang imellem.
Jeg var lettet over, at jeg ikke var med i billederne.
Det var et slags skub...
...imod at løse de her ting, smerten som man har indeni.
Som man ikke kan,
medmindre man tager de her skridt. Og det var et kæmpe skridt.
Det var en bekræftelse af,
at vores efterforskning var det rigtige at gøre, og at komme videre med den
med endnu mere vilje.
Det var britisk terrorisme
i Irland,
som trak mig ind i denne historie.
Og jeg vil se slutningen på det.
Jeg vil have, at denne superkraft ved, den skal kæmpe,
fordi jeg ikke gav op.
De dræbte mine venner. De efterlod mig og troede, jeg var død.
De prøvede at få mig og hele min familie til at ligne terrorister.
Jeg er vågnet. Og jeg vil slå dem på grund af det her.
Vi har
en retssag imod det britiske Forsvarsministerium.
Jeg vil have, at Storbritannien anerkender sin forbrydelse. De skal sige,
at det aldrig kommer til at ske igen.
Stephen og jeg
arbejder meget sammen
med retssagen i Belfast i øjeblikket,
i High Court.
Det er bare rystende,
at de indblandede myndigheder
har ladet os vente
i over 42 år
for at få retfærdighed.
De har brugt alle de beskidte tricks, man kan.
De har forsinket og undveget.
Vi afholdt det, de kalder "generel opdagelse".
De druknede os med dokumenter.
Alle slags skurkestreger, de kunne finde på.
Men det giver os på en måde endnu mere vilje.
THE PAT KENNY SHOW 4. JANUAR 2018
Steve Travers, en af de overlevende fra Miami Showband-massakren
er med mig i studiet. Velkommen på programmet.
Tak, Pat.
Vi har kæmpet og kæmpet for det, de kalder "opdagelse".
I august, jeg mener det var den 30., gav dommeren os...
MIAMI-DRAB: DOMMER BEFALER UDGIVELSE AF SIKKERHEDSFILER
...82 ud af 84 dokumenter.
I mellemtiden får man fat i
information fra den irske regering,
som er ret ekstraordinær.
Jeg har lige modtaget dette brev. Det er fra Ulster Volunteer Force.
Der er et brev, som har været i den irske regerings besiddelse
i de sidste 30 år,
fra UVF, som fortæller den irske regering, at
MI5 spurgte UVF,
om de ville dræbe Charlie Haughey.
TIDLIGERE IRSK STATSMINISTER, 1987-1992
De fortalte vores regering det her, fordi
de ville have, at de vidste, at de ikke ville være med til det.
Det står på papir med et brevhoved. Jeg vidste ikke, de brugte brevhoveder,
men det gjorde de så.
Datoen er den femte i ottende, '87.
Og der står: "Colin Wallace, Fred Holroyd
fortalte sandheden, da de afslørede, at
britisk efterretning stod bag drab, kidnapninger..."
Det her var et brev,
der beklagede behandlingen af UVF af
MI5, som de indrømmede i brevet, de arbejdede sammen med.
De havde fået defekte detonatorer,
defekte bomber, af MI5.
Og de siger: "Ligesom med The Miami Showband."
Noget så fundamentalt, som det her kunne have sluttet det for os 30 år siden.
-Godt at se dig, Winston. -Hej, Steve.
-Meget fint tak. Hvad med dig? -Jeg har det godt.
Der var en sammenhæng med det, der skete...
KONTAKTPERSON FRA UVF
...og med angrebet på The Miami Showband.
Og jeg forstår, at nogen, som var tæt på tankerne
hos Ulster Volunteer Force,
at...
der absolut ikke var nogen hensigt på vegne af den UVF-operation
at dræbe medlemmer fra The Miami Showband.
Du ved, Winston, at jeg ikke ville acceptere det.
Kendsgerningerne siger jo det akkurat modsatte.
Men jeg tror ikke, det er...
...en hjælp for os at diskutere semantikken i disse tilfælde.
Det hele var en fiasko.
En af de
hindringer for heling og forsoning er det faktum, at
ansvaret ikke er blevet accepteret af hverken
de paramilitære loyalister, de paramilitære republikanere eller staten.
Så det er godt, at vi kan sidde sammen her,
og du kan give mig dit synspunkt,
og at jeg kan sige til dig, at jeg er totalt uenig.
Og stadigvæk rejser vi os ikke op og stormer ud af rummet og siger,
at vi ikke får noget godt ud af det her.
Ja, jeg synes, det er vigtigt, og vi bliver nødt til at sikre, at
fortidens hændelser
ikke bliver del af fremtidens politik.
Og jeg synes, at den enkle besked, som skal komme ud, er,
at der aldrig mere skal være ofre.
Det er meget lovende at høre.
Jeg håber, at dette kan blive til
begyndelsen på en proces, i stedet for bare en begivenhed.
-Ja, absolut. -Og en med meget bredere
deltagelse.
Det er vigtigt, at folkene, som var ansvarlige for den forfærdelige grusomhed,
har siddet sammen med os
og lovet at rette op på tingene.
Og det faktum, at han officielt gik med på kameraet
på vegne af organisationen. Det er kæmpestort.
SANDHEDS- OG FORSONINGSBEGIVENHED FEBRUAR 2018
Med hensyn til, hvilken retfærdighed vi egentlig... Jeg vil gerne se sandhed.
Og hvis der er amnesti...
...er jeg personligt enig med...
...en betinget amnesti, hvis folk stod op og sagde sandheden.
De sande ledere, man har brug for her, er dem, som holder
begge grusomheder op og siger: "Der er ingen her,
som har monopol på lidelse eller tab.
Og der er ingen her, som har monopol på de skurkestreger,
som fandt sted i de sidste 40 år."
Jeg tror ikke jeg har et formål at leve for udover det her.
Det ville jeg ikke have indrømmet for et par år siden. Det har defineret mig.
Måske kan vi på en eller anden måde gøre en forskel.
Sådan noget giver mig en følelse af værd.
Det kan måske få mig ud af marken.
Og alt hvad jeg har gjort
For manglende vilje
Til minder Jeg nu ikke mindes
Så fyld for mig
Afskedsglasset
Godnat, og glæde være med jer alle
Jeg ville aldrig nogensinde være andet end bassist.
Det var alt.
Når jeg spiller musik i dag, kan jeg være den person, jeg var.
Fordi...
...det var det eneste, jeg havde dengang,
som jeg stadig har.
Af alle de kammerater, jeg nogensinde har haft
Musik er fællessproget. Det er noget, som er værdsat og elsket
af alle, lige meget, hvad deres
politiske, religiøse holdninger er. Det er ligegyldigt.
Vi bragte samfund sammen.
Når vi spillede, blev sekterisme glemt udenfor.
Det er musikkens magt.
Folkene, som gør sådan noget, de er bange for skønhed.
De er bange for alt det gode, som kan findes i vores samfund.
Musikkens lyd
vil langt overleve lyden af deres våben og deres bomber.
Så fyld for mig
Afskedsglasset
Godnat, og glæde være med jer alle
Fred Holroyd har hyret en advokat for at slette
hans psykiske vurdering fra hans militærdokumentation.
Han måtte aldrig igen melde sig ind i hæren.
Colin Wallace tilbragte flere år i fængsel,
men anklagerne for manddrab blev omsider slettet, da det viste sig,
at falske beviser var blevet brugt i retssagen.
Den britiske regering har endnu ikke reageret på nye beviser,
som forbinder MI5 med Miami-angrebet.
Stephen og Des fortsætter stadig kampen for sandhed.
Tekster af: Jake Christophersen