Prisluhni, beli svet, krikom naših mrtvecev.
Prisluhni mojemu zombijevskemu glasu v čast našim mrtvim. R. Depestre
Hej, ti!
Gremo, prekleto!
Ti kar udari po njih, če ne bodo hodili.
Delaj!
Delaj! Hitreje!
"Francija," kot je napisal Michelet leta 1846,
"je kriva, da je pred 50 leti skušala osvoboditi svet.
Tega vam niso oprostili in vam tudi nikoli ne bodo.
Vi ste zanje stalna nevarnost.
Lahko se ločujete med seboj z različnimi imeni strank,
a ste kot Francozi vsi obsojeni.
PARIZ DANES
Za Evropo bo Francija vedno neločljivo povezana z imenom,
ki je tudi njeno pravo in večno ime.
Revolucija."
Lepo. Pa je to res?
Lepo je in na neki način se prepoznamo
v Micheletovem Narodu.
Prepoznamo se, ker vemo, da tudi zdaj,
ko ljudje po svetu govorijo o revoluciji,
to povezujejo s francosko revolucijo.
In obratno, Francija je drugo ime revolucije.
Obe sta povezani.
Vendar smo videli, kako tudi Francija
pogosto in v mnogo pogledih
ni bila dorasla tej obljubi.
Kaj torej narediti z zgodovino?
Kako jo tolmačiti?
Tu je tudi vprašanje
konca revolucije.
Kot veste, je revolucijo končal Napoleon.
V obeh pomenih besede.
Revolucijo je prekinil in jo končal.
Najprej jo je hotel, potem pa izdal.
Izdal jo je in ji sledil. Hkrati.
Če hočemo zgodovino, se moramo vprašati, kako jo pisati.
Naj pišemo zgodovino kot napredek,
kot obliko vse večje svobode, čeprav vemo, da to ni res.
Videli smo, da je svoboda stalno omejevana
in nikoli zares uresničena.
Kaj jo onemogoča? Na neki način to pomeni,
da se sploh ne uresniči. In to je grozno. Liberalizem.
Liberalizem v pomenu iz 19. stoletja,
ki idejo napredka povezuje z idejo svobode.
Na neki način liberalizem onemogoča svobodo.
Zagotavlja, da se nikoli ne uresniči.
Tako da ne moremo pisati kontinuirane zgodovine 19. stoletja.
Nimamo pravice, ker se sploh ni tako zgodilo.
Jaz predlagam zgodovino,
ki je prekinjena, nepovezana, neodločna.
Ali pa skrivna zgodovina ideje o svobodi 19. stoletja,
ki stremi po ponovnem vzniku,
ko občasno izkusi svobodo.
Zato sem izbral ta naslov, Izkustvo svobode.
Razmislimo za konec o tem.
Ne zapisujte si, samo razmislite.
Kako posedati to zgodbo?
Težko je napisati zgodovino 19. stoletja,
saj je 19. stoletje izumilo zgodovino.
To je stoletje zgodovine.
Vprašanje izkustva.
Kaj pomeni novo izkustvo?
Da izkusiš nekaj, kar še ni bilo izkušeno.
Nekaj na novo poskusimo.
To pomeni skupinsko izkustvo.
Skozi izkustvo bomo ugotovili, da smo pogumnejši, inovativni,
bolj zanimivi, kot smo mislili.
Damso je seksist. Zanj je vse zgodba. Pravljičar je.
To ne pomeni, da je res.
Kot bi rekla, da se Stephen King preoblači v klovna.
Mogoče se pa res. –Ti si klovn.
Vseeno je hud.
Res govori o izmišljenih likih,
a ima hude verze.
Pesmi so super. –Ja, hude so.
Katera ti je najbolj všeč? Najbolj znana? –Nisem neumna.
Dragi, prav grozno je, kako te pogrešam.
A ta občutek mi je všeč. Spominja me na to, kako te ljubim.
In na to, kako me ljubiš ti. Stalno mislim na lansko poletje.
Zdi se tako čarobno neresnično, da se sprašujem, ali je bilo res.
Štejem dneve do konca semestra. Štejem ure.
Tukaj čas tako počasi teče.
Tu smo povsem izolirane.
Samo delamo in čakamo.
Trudim se, da bi me zanimala predavanja in drugi …
Spoznala sem dekle, ime ji je Mélissa.
Haitijka je.
Zdela se je prav tako osamljena kot jaz. Začeli sva se pogovarjati.
Malo je čudna, a so nama všeč iste grozljivke in knjige,
enaka oblačila in glasba.
Rada ima Urban Outfitters in Damsa.
Rada bi jo imela v sestrstvu, a se še nismo odločile.
Odgovor realista je enostaven, teži k opisom.
Opisi prevladujejo nad naracijo,
kot v uvodu Evgenije Grandetove, kjer raje vztraja pri arhitekturi
kot pri sami zgodbi. Balzac v uvodu k Očetu Goriotu napiše,
da to ni ne roman ne fikcija. Da je vse res.
Skušam se zaposliti, dokler te čakam.
Zelo pogrešam tvoje obljube. Grozno.
Vsak zamujeni poljub ti bom vrnila stokratno.
Rada bi te čutila. Tvoja Fanny.
Čudna je. –To je kul.
In dobro pleše. –V katerem videospotu?
Govorim o Mélissi. –Kje pa je? –Tam.
Koga briga, kako pleše? Imamo knjižno sestrstvo.
Je dovolj kul za nas?
Kje je plesala? –Včeraj v razredu. Sama je bila.
Na katero glasbo? –Na nobeno.
V redu … –Pleše brez glasbe?
To je preveč čudno. –Meni se zdi kul.
Jo sprejmemo ali ne? –Je kul ali je čudna?
Meni se zdi kul. –Meni pa čudna.
Zelo po tiho govori in vedno je sama …
Pogosto je z mano. –Tudi ti si čudna.
Ob tukajšnjih katoliških norcih ni nič čudnega, da hoče biti sama.
Meni se zdi to prav kul.
Ima njen oče Red legije časti?
Ja, verjetno je diplomat.
Jo sprejmemo? –Lahko jo preizkusimo.
Prav.
Vse na svoja mesta. Obramba.
Kaj si ji rekla? –Da bomo to kmalu naredile.
Vprašala je, kaj se bo zgodilo, a sem ji rekla, da ne sme vedeti.
Kaj je rekla potem? –Nič.
Sem rekla, da je čudna.
Dragi, sinoči je k meni prišla Lola.
Zelo je lepa, seksi in ima prelepo telo.
Ponavljala je, da si me želi, in me poskušala poljubiti.
To sem si želela tudi jaz, a nazadnje nisem pristala.
Ostajam ti zvesta v ljubezni. Tvoja Fanny.
opolnoči@fakestatues
Delaj!
Jaz sem ga pretepel in ga rešil.
Jaz sem ga pripeljal sem.
Pusti to!
Pridi, usedi se.
Naj se zgodi karkoli, o tem ne smeš spregovoriti.
Prav. Smo lahko tukaj? –Ne skrbi.
Tako pozno sicer ne,
a sestrstvo jim je všeč.
Jasno.
Ko omeniš, da bi rad sestrstvo za sodobno književnost, so navdušeni.
Kaj moram narediti?
Da bi se nam pridružila, moraš povedati nekaj osebnega.
Nekaj velikega. Potem se bomo odločile.
Na primer? –Nekaj pomembnega zate.
Ne samo najljubše pesmi ali kaj podobnega.
Kaj si ti povedala? –Ne povej ji.
Lahko je tvoj pogled na življenje, na smrt … Ne vem.
Podaj.
Glavno je, da nagovoriš vse.
Vse se moramo strinjati.
Dobiš samo eno priložnost.
Sranje, upihnite jih.
Za las. –Ja, sranje.
V redu je, zdaj jih ne bo nazaj.
Še ponoči izvajajo pritisk nad nami.
Matematika in fizika sta še hujši.
Smo že pri kvadratnih tričlenikih,
pa čeprav jih ni na programu.
Jih jutri skupaj ponoviva? –Prav. –Kje smo ostale?
Čakamo Mélisso.
To je stresno. –Vzemi si čas. –A ne pretiravaj.
Mora biti nekaj pomembnega zate.
Stresno. –Malo popij.
Kaj je to? –Džin. –Močen je.
Brez tebe sem kot telo brez duše.
Prisluhni, beli svet, krikom naših mrtvecev.
Prisluhni mojemu zombijevskemu glasu v čast našim mrtvim.
Prisluhni, beli svet, mojemu tajfunu divjih zveri.
Moja kri trga mojo žalost na vseh poteh sveta.
Prisluhni, beli svet. Teče črna kri.
S suženjskih ladij mečejo tovor v morje.
Pena našega trpljenja, polja bombaža, kave, sladkornega trsa.
Čikaške klavnice, koruzna polja indiga,
tovarne sladkorja, notranjost vaših ladij,
rudarska podjetja, gradbišča vaših imperijev,
tovarne, rudniki, so pekel za naše mišice.
To je pena črnega znoja, ki se nocoj spušča v morje.
Prisluhni, beli svet,
mojemu zombijevskemu rjovenju.
Posvetovati se moramo. –Boš počakala tu?
Gremo v sosednjo sobo? –Velja.
Dobrodošla, sestra. –Hvala.
Kako si pristala tukaj?
Prišla sem s sedmimi leti, po potresu.
Naša hiša je bila uničena.
Prišli smo v Francijo in potem sem prišla na to šolo.
Ima tvoj oče Red legije časti? –Ne, moja mama.
Ja? Kako ga je dobila?
Ne vem. Doma se je borila proti diktaturi in krivicam.
Zato je dobila odlikovanje.
Je tvoja mama zdaj tukaj ali je tam?
Mama je mrtva. In oče tudi.
Umrla sta v potresu.
Žal mi je.
Sranje. –Pa še res.
Naj ugasnem glasbo? –Ne, v redu je. Od tega je že dolgo.
Si potem čisto sama? –Ne, živim s teto.
Je teta kul? –Zelo. Dobro se razumeva.
Sranje. No, še dobro.
Kaj pa počne? –Mambo je.
Kaj je to? Je plesalka? –Mambo je … Mambo.
Dobro jutro, gospodične. –Dobro jutro, ga. ravnateljica.
Hvala.
Lansko leto so maturo opravile vse naše dijakinje.
98,5 % s pohvalo,
72 % z odliko.
Te ocene so rezultat dela učiteljev, učenk
in duha te šole, ki temelji na nacionalnih vrednotah,
kot so odlika, trdo delo,
solidarnost in tekmovalnost.
Zelo sem ponosna. In upam, da ste ve tudi.
Ko si je Napoleon leta 1804 zamislil to šolo, je napisal:
"Vzgojite vernice, ne mislece."
Vendar bi bil navdušen nad vašo sposobnostjo razmišljanja.
Če ste tukaj, so vaši starši, stari starši ali prastarši
prejeli odlikovanje Reda legije časti ali vojaško odlikovanje.
To veste. Ne pozabite tega.
Kar so naredili za nas je pomembno. Zahvalite se jim.
Tudi same nadaljujte njihovo delo, njim v čast.
V ponedeljek boste s predsednikom Francije
pri Slavoloku zmage prižgale ogenj neznanemu vojaku.
To je velika čast in odgovornost.
Ob tem boste lahko spoznale vrednote, ki ste jih podedovale,
in svojo nalogo, da jih posredujete naprej.
Hvala, gospodične. –Nasvidenje, ga. ravnateljica.
Mambo, beseda bantujskega izvora, pomeni zborovski glas.
Ženska mambo Mambo (vudu)
Dambala, duh belouške …
Daj mu sirup …
Sem lačna in nisem lačna.
Kako lahko tako ogabno kuhajo?
Za to moraš biti že nadarjen.
Kdo je? –Lucie.
Fant jo je pustil. Ima fotko? –Njen Cigan? –Čista drama.
Je slabo? –Niti ne. –V redu je.
Pokaži.
V trenerki. Kot bi bila hip-hoperka.
Kot plesalka. –Rihanna.
Rihanna iz Mercatorja.
Nehajte jo že zalezovati, to je bedno.
Si dobro?
Gnusno.
Strašljivo.
Ja, ampak kul.
Kaj delata? –Zalezujeva Lucie. Pa ti?
Malo sem naveličana uniforme, ampak v redu.
Nove prijateljice imam. V redu so.
Ne, ne spomnim se.
One so pristopile k meni, jaz ne bi k njim.
Fino je, nekakšna skupina smo.
Družimo se in poslušamo glasbo.
Včasih me je malo sram poslušati glasbo, ki mi je všeč.
Ja, všeč mi je.
Ne, zares ne vem.
Sranje.
15 minut več kot pred dvema urama. Kakšna časovna luknja je to?
Konec sveta, vse bomo umrle. –Že zdaj smo podobne truplom.
Ja. Ampak jaz hočem prej še v trgovino Citadium,
kjer imajo hude puloverje.
Jaz bi šla tudi. –Kar sanjaj.
Selfi.
Fanny, pridi. –Dolgčas.
Ti si dolgčas.
Ljubi, samo še teden dni in pol, pa se bova videla.
Enajst dni. Ne morem več.
Komaj čakam, da te vidim in končno zaživim.
Tukaj sem v peklu učenja.
Še huje je to, da te ni.
Še malo, pa bom tam. V tvojem objemu.
V tvojih ustih. Za vedno tvoja Fanny.
Gospodična.
Ura še ni osem, petnajst do osmih je.
Učenja še ni konec.
Tukaj počiva Clairvius Narcisse 1922- 1962
Trapa!
Kaj je to?
Sranje, danes sem hudo zasrala pri francoščini.
Zdaj ne bom dobila odlikovanja.
Nehaj, tvoja najslabša ocena je 4. –Ne, zares me je strah.
To vedno rečeš.
Boš ti dobila odlikovanje, Mélissa? –Ne vem.
Jaz s svojimi ocenami ne bom dobila nič.
Ubila bi tistega, ki je izumil prostorsko geometrijo.
Kaj pa vodne raztopine? –Profesorja fizike? Lahko.
Zelo je seksi. –Se ti zdi? –Ja, fantazija.
Prav res!
Mélissa?
Meni se ne zdi, rahitičen je.
Ampak na šoli je vseeno najbolj seksi.
Saj so samo trije.
Ni zares seksi. Lažnivec je.
In strmi v nas, kar je grozno. –Prav zares.
Meni je pa to všeč. –Resno?
Sestra, me namažeš ti, prosim?
Tvoja pesem je bila huda. Kako se ji reče? –Kapitan Zombi.
Zombiji so mi všeč. –Ogabni so.
Ne, kul so. –Kul? Če jejo ljudi. –Neumnost.
V starih filmih zombiji hodijo počasi.
Zdaj pa že kar tečejo.
Normalno, zdaj gre vse hitreje, tudi zombiji.
Briga me.
Briga me …
Ne spoštujem te.
To ni ljubezen, ker hočem samo tvojo rit.
Nič mi ne jokaj, ker sebe lahko ljubim samo jaz.
Če iščeš belo, me našla ne boš,
samo moja ekipa ve, kdo sem. Naj ti obrišem solzo z lica.
Pravi gangster trenira v šoli ali zaporu.
Sovražim policaje, ker oni ne marajo nas.
Trenirka na tvoji poroki,
ker me nisi niti enkrat poklicala, odkar se poznava.
Razen takrat, ko mi je uspelo …
Nič čudnega, da nimam spoštovanja …
Razen takrat, ko mi je uspelo …
Nič čudnega, da nimam spoštovanja …
Preklet prasec, nikakršne podpore.
In ti, kurba, govoriš samo o petkah.
Odjebi …
Si dobro, sestra? –Super. Pa ti?
Kaj je?
Pojedla te bom.
Rihanna se je rodila 20. februarja 1988.
V Barbadosu. –Na Barbadosu.
Rihanna je njeno umetniško ime.
Oprosti. Lahko ponoviš?
Sinoči se je čudno oglašala.
Ja? Kako?
Čudno. Nisi vedel, ali spi ali ne.
Kako? –Ja …
Tako.
Grozno in čudno.
Pablo moj, sinoči sem te sanjala.
Sanjala sem naju.
Bilo je prelepo.
Tega sploh ne morem povedati.
Komaj čakam, da se uresniči.
Ti je katera pesem od Rihanne še posebej všeč?
Ja, Diamonds.
Kaj Rihanna predstavlja zate?
Kaj so kemični elementi?
To so snovi
s fizikalnimi in kemičnimi lastnostmi.
Kakšne so značilnosti snovi.
Poskusite odgovoriti. Ste že slišale za temperaturo fuzije?
Za topnost? Ne?
Dobro. Element je snov …
Ljubi moj, tvoje zadnje sporočilo me je zlomilo.
Uničilo me je.
Zakaj?
Manj kot dva tedna pred srečanjem.
Bila sem polna sreče,
ljubezni in poželenja.
Zdaj je konec. Tvoje besede so me uničile.
Najraje bi umrla. Zares.
Erzulie je prišla z gore.
Še vedno ji gre dobro.
Prejšnji teden je dobila 4 pri francoščini.
Tudi pri zgodovini se je izkazala.
Želim si le,
da bi imela več spominov na svoj dom.
Celo jaz pozabljam. Spomini bledijo.
24 let, Myriam …
Oče je umrl pred 24 leti.
Jutri bo obred.
Trudim se, da bi vse organizirala od tod.
S hounganom je že vse dogovorjeno.
Obred bo lep.
Dobro. Kdaj je Rimski imperij dosegel svojih vrhunec?
Po Kristusu? –Ja. Natančneje?
Pozabil sem.
Približno leta 120 po Kristusu.
Zdaj pa s svinčnikom nariši meje takratnega Imperija.
Začnem tukaj? –Ne, tukaj.
Nadaljuješ tu …
Kaj dela Eddie?
Je že spet zbolel? Ne.
Je končno odprl restavracijo?
Si že jedla tam?
Ja, super.
Ne, ne morem priti na obred.
Za letalo bi dali skoraj 2000 evrov.
Prav žalostna sem.
Ampak nič hudega.
Nič hudega, v duhu bom z vami.
Kot da sem tam.
Kako je Stanley?
Ponovno so zgradili tvojo hišo, a se je spet zrušila.
Mislim, da niso uporabili najboljših materijalov.
A so začeli spet graditi.
Stanley živi z Jasmine.
Lepo skrbi zanj, dobro mu gre.
Patricia …
Eddie je dobro. Tvoj sin je odlično.
Mélissa. ljubica. Kako si? Hotela sem te slišati.
Je v šoli v redu?
Kaj?
Glej na uniformo kot na znak enakosti, ne kot na breme.
Tudi na Haitiju si jo nosila.
Ja, ljubica, doma imajo vsi šolarji uniforme.
Kakor koli, si našla še kakšno prijateljico?
Dobro.
Pa ti je ta glasba všeč?
In? Pravico imaš da ti je všeč Damso.
Ostani, kakršna si, ne spremeni se.
Veš, kaj pomenijo besede, in kdo si ti.
Kje je tu problem?
Ljubica, veš, kdo si.
Si lepa mlada ženska. In črna si.
Preživela si in lahko počneš, kar želiš.
Sem Mélissina sošolka. Lahko vstopim?
Je kaj narobe? –Ne, samo videti sem vas hotela.
Lahko vstopim?
Ja, pridi.
Ima težave? –Ne, jaz jih imam.
Si bolna? –Ne, nesrečna sem.
Kaj lahko jaz naredim?
Počutim se kot obsedena. Rada bi se znebila tega.
Vseh misli in spominov.
Ukvarjate se s črno magijo, ne? –Ne.
Nisem čarovnica,
sem mambo. Ne ukvarjam se z eksorcizmom.
Ti je Mélissa dala moj naslov? –Ne, našla sem ga med njenimi stvarmi.
Ve, da si tukaj?
Ne. In tudi nočem, da ve. –Tega ne počnem.
Pojdi zdaj.
Rada bi umrla.
Zaradi fanta? To je smešno.
Veliko ljudi umre zaradi bolezni, katastrof ali nesreč.
Ukvarjate se z vudujem. Lahko mi pomagate živeti. –Vudu tega ne zna.
Če pravim, da se počutim obsedeno.
Lahko vam plačam. 1000 evrov.
Ne gre za to. Poznati moraš kulturo. –Hitro se učim.
Tega se ne moreš naučiti. To ni za to, da bi se pomirila.
Zdaj si obupana, a bo minilo.
Ne potrebuješ pomoči ali magije, samo čas potrebuješ.
Ne bo minilo.
Vam se mogoče ne zdi nič takšnega, jaz pa hočem umreti.
Je moje trpljenje nepomembno, ker sem bela in zdrava?
Obstaja hierarhija trpljenja?
Povejte.
Moraš razumeti, vudu je notranja moč.
Daje mi moč za delo, to je vsakodnevna budnica.
Ko pripadaš vuduju, pripadaš skupnosti.
Preživela sem potres.
Zdaj sem tu, da pomagam.
Vsi ti ljudje so umrli v potresu.
Še vedno se pogovarjam z njimi in jim poročam o novostih.
Mrtvim poročate o novostih? –Ja, poročam mrtvim.
Glej, to je Myriam.
Mélissina mama.
Govorim ji o hčerki.
Pripovedujem ji.
Poročam ji o novicah. Potrebuje jih.
Je res prejela Legijo časti? –Ja.
Zakaj? –Zato,
ker je dobila nalogo,
naj oceni zločine proti človeštvu za časa Duvalierjeve vlade.
Veliko je naredila za nas.
In Reynald prav tako. Tam.
Včasih pride Reynald vame.
Ko se to zgodi, me moj duh zapusti.
Hočem, da pride Pablo vame. –Ne, nočeš tega.
Ja, hočem, da gre vame. –Pablo ni duh.
Ne moreva združiti vajinih duš. Živ duh ne more v telo.
Rekla si, da bi rada pozabila.
Ne, zares ga hočem v sebi.
Nočem pozabiti. Lahko plačam 1500 evrov,
500 takoj, drugo pozneje.
Ne jemlji tega tako zlahka.
To je lahko zelo močno.
Nasilno. Zlasti, če nisi vajena tega.
Kako, nasilno? –Nasilno.
Ampak mi se ne bojimo.
Poznamo smrt, ves čas živimo z njo.
Vse življenje me že spremlja.
Poznam jo.
Moj oče je bil zombi.
Veš, kaj je zombi?
Veš?
Ne. –Potem dobro premisli, preden se spustiš v to.
Ima Mélissa sobo tukaj? –Seveda. –Jo lahko vidim?
Se tudi ona ukvarja z vudujem? –Ne, daleč od tega.
Kaj počne tukaj?
Kar počnejo vsa dekleta njenih let.
Razmislila sem.
Rada bi poskusila.
Ostalo prinesem jutri. –Jutri ne morem. –Nimam izbire.
V šoli mislijo, da sem šla domov na pogreb.
Dvakrat se ne bom izmuznila.
Nekaj čudnega je.
Kje je Fanny? –Na pogrebu.
Je umrl kdo od bližnjih? –Ne vem.
Če bi, bi nam povedala.
Kakšna teta ali kaj podobnega. –Nič mi ni omenila. –Ja?
Pogrebi so čisti dolgčas.
Dobro jutro.
Danes ne bo predavanja,
imeli bomo nenapovedan test.
Tema bodo posledice Pomladi narodov.
Zanimajo me posledice.
Poskusite razumeti.
Dve ur. Začnite.
Si pripravljena?
Sem.
Haiti, danes
Če lahko vstopim, če lahko mi uspe.
Pustite me noter, če lahko mi uspe.
Dambala duh belouške …
Daj mu sirup.
Prestrašile ste me. –Kaj se dogaja?
Nič. –Zakaj proizvajaš čudaške zvoke?
Zjutraj na stranišču?
Včasih to počnem za zabavo. –Za zabavo?
Čudakinja. Kakšen delirij je to? –Ni delirij.
Samo …
V domovini imajo slavnostni obred.
Ker ne morem tja, sodelujem takole.
Kakšen obred?
Ob obletnici smrti mojega dedka.
Umrl je na poseben način.
Si prinesla fotografijo?
Večkrat izgovori ime Pablo.
Pablo.
Dedek je umrl zaradi bolezni leta 1962.
Takoj so ga pokopali.
Tam mrtve takoj pokopljemo.
Ampak on je bil med pogrebom pri zavesti.
Nemočno je poslušal, kako pada zemlja na pokrov krste.
Grozno. So ga živega zakopali?
Napol živega, napol mrtvega. Postal je zombi.
Sranje. Grozno.
Kako mu je bilo ime? –Clairvius.
Clairvius Narcisse.
Odhaja.
Odhaja …
Ogou, ranjena sem …
Feray, ranjena sem …
Ranjena, ranjena,
a ne vidim krvi …
Še isti večer so ga izkopali iz groba.
Odprli so krsto in ukradli truplo.
Dali so mu nekakšen protistrup
in ga odpeljali na plantažo sladkornega trsa.
Tam je bilo še veliko drugih zombijev.
Lahko je videl, slišal in delal,
ni pa mogel govoriti.
Pravzaprav ni ničesar čutil.
Ne da bi vedel, je izgubil spomin. Zombiji nimajo spomina.
Vsak dan so mu dajali zombijevski prah.
Nekega dne je po naključju pojedel malo mesa.
Zombi, ki poje meso ali sol, neha biti zombi.
Ko pride spet k zavesti, lahko postane zelo jezen.
Skuša najti gospodarja, da bi ga ubil.
Potem poišče svoj grob, da bi se spet zakopal.
Moj dedek se ni. Pobegnil je in se skril.
Niti k družini ni šel.
Zakaj ne? –Bilo ga je strah.
Vedel je, da bi ga svečenik hougan spet spremenil v zombija.
Na zahtevo njegovega brata.
Zakaj pa bi brat to naredil?
Zaradi zapuščine. Dedek je podedoval zemljo, ki jo je hotel prodati.
Njegov brat pa ne.
Kaj je naredil potem? –Nič.
Taval je.
Včasih je šel pogledat ženo.
Od daleč. Nikoli je ni ogovoril.
Jaz bi ubila brata. Ali pa ga vsaj prijavila.
Nemogoče.
Ščitilo ga je skrivno vudujevsko društvo. Bizango.
Zombificirajo te.
To je pekel. –Ni pekel, tako je.
Potem je brat umrl.
Vrnil se je k moji babici. Mama in teta sta se rodili malo zatem.
Pablo …
Ogou …
Kličemo Clairviusa skozi Ogoua.
Clairviusa ni, kličemo ga …
Kličemo te!
Ogou …
Pokopališča čuvajo Iwas,
vudujski duhovi, ki povežejo ljudi z bogom.
Veliko jih je. Obstajajo.
Lahko pridejo pote.
Tako postaneš njihov chwal, služabnik.
Obsedejo te.
Najhujši in najnevarnejši
je Baron Samedi.
On je vodja guédés, duh smrti.
Je demon in bog.
Hočem darilo.
Si mi ga prinesla?
Hočem darilo.
Si mi prinesla darilo?
Kdor ga pokliče, se približa smrti.
Samo on sprejema v kraljestvo mrtvih.
Jebi se.
Kaj boš naredila, ko bom nehal plesati?
Baron … –Je ostalo kaj ruma?
Daj mi rum, kurba!
Zakaj se ne bi malo pozabaval? –Baron.
Le zakaj ne? –Zamenjaj telo.
Zamenjaj telo, Baron!
Imaš kaj zame?
Kaj imaš zame?
Ne glej me! Zapri oči. Ne glej!
Ne glej!
Sranje. Glasba! Glasneje!
Čutim jo v svojem bwa.
V svojem tiču, v zozoju.
Zakaj poslušaš male lajdre s težavicami?
Mala kurba je. Lajdra!
Jebi se. Ne glej me.
Na dan tvojega očeta. –Nisem hotela …
Kako nespoštljivo. –Nisem hotela!
Katy, iz ust ti smrdi.
Ne glej me!
Jebi svojo mamo.
Čutim glasbo. Vse glasnejša postaja.
Čutim glasbo v svojem bwa. –Ne …
Potem si vnukinja zombija? –Ja.
Kako je to?
Ne vem. –Res verjameš vse to?
Ne vem. –Vse to je laž.
Ni laž. Vse je res.
Moj dedek je resničen in teta prav tako.
In vsi duhovi … Tam so.
Vudu je lep.
In mogočen.
Pokaže, da sta življenje in smrt neločljivo povezana.
Moja teta mi to govori, odkar sta mi umrla starša.
Konec je.
Nisem suženj in nikoli več ne bom.
Clairvius Narcisse je po vrnitvi v svet spet živel mirno življenje.
Ponovno je umrl leta 1994, pri 72 letih.
Ob koncu devetdesetih let 20. stoletja so ocenili,
da je vsako leto 1000 novih primerov zombifikacije.
Nihče ne ve, koliko zombijev še vedno tava po Haitiju.
ZOMBI OTROK
Scenarij in režija
Za Judith
V spomin
Prevod - RETAiL
Tehnična obdelava metalcamp (DrSi)