Ahoj.
- Ahoj. - Chtěl jsem být zpátky, než se vzbudíš.
Tohle se tu děje, když tu nejsem?
- Líbí se mi to. - To je mezi mnou a lesními tvory.
Aha, tak za sebe
a za všechny druhy zvěře můžu říct, že jsme tvoji fanoušci.
Děkuji.
To je od veverek.
- Tohle ode mě. - Díky.
Ale vážně. Jsem rád, že se cítíš líp.
Já taky.
A proč je tu tolik jídla?
No, bylo tu bylo ještě víc, mnohem víc, ale to jsem už snědla.
Klidně to všechno sněz. Já musím běžet.
Jdu s doktorem na ryby.
Co prosím?
Na ryby.
- Na ryby? - Co?
Po odchodu z kliniky jsem se ho zeptala a on řekl, že mě jednou vezme.
A až ze sebe umyju ten rybí pach,
jdu na pozdní oběd s holkama ze šicího kroužku
a večer jdu ještě k Brie na drink.
- Je super, že máš tolik přátel. - Jo.
- Snad to tu sám nějak zvládnu. - Ty nemáš perný den?
Mám. Přivezou materiál, ale tolik práce to zase není,
takže na tu schůzku s doktorkou Lortonovou přijdu.
- Můžeme to zas začít zkoušet. - Aha.
- Můžeme si o tom promluvit později? - Jo.
Díky za ty květiny a za to latte.
- Prosím. - Miluju tě.
Já tebe taky.
Ať něco chytíš.
Díky.
Musíme si o tom promluvit.
Dobrý nápad.
Přísahám…
že to Sacramento byla náhoda.
Netušil jsem, že tam Brie bude.
Prostě jsme na sebe narazili u soudu.
Jen jsem se jí snažil pomoct.
Tak proč jsi mi o tom neřekl?
Protože jsem věděl, že bys začal vyšilovat,
což se i stalo.
Jestli chceš mít šanci, abys ji ještě někdy získal zpátky,
musíme dostat Melissu.
Přinesls ten mikrák?
Jo.
Celý den ho měj dneska na sobě.
Ideální scénář by byl, kdyby Melissa přiznala,
že do toho kempu jdou peníze z drog
a jakékoliv další detaily o skladech a zásilkách.
Tyhle věci mi před Jackem nikdy neřekne.
- Vezmi ji stranou, snad začne mluvit. - Dobře.
Hele, jestli to ale brzy nepřizná,
půjdu, a Jackovi s Brie o tom řeknu.
Tak se na tu misi soustřeď.
Dobré ráno.
Jsi tu nějak brzy. Jé, ty máš ale šmrnc.
Tvídová šéfová.
Jsem pravá ruka starostky. Chtěla jsem udělat dobrý dojem.
To se ti podařilo.
Moc si na to nezvykejte, je to jen na ten první den.
Víc těch kostýmů nemám.
Jde o víc než jen o oblečení.
Dobře, mám tady seznam dnešních priorit.
To je delší než Bible.
Sice Nový zákon, ale i tak.
Je toho hodně, ale vaše pravá ruka je plná energie a připravená jít do akce.
Nejdřív ze všeho bychom měly pomoct těm, co teď bydlí v té tělocvičně.
Může trvat měsíce, než si najdou trvalé bydlení.
Nejdřív ze všeho byste měla odložit to pyžamo.
Řešení domovů bude až na druhém místě.
Skvělý nápad. Dobré ráno, Denny.
- Dobré ráno. - Co máš dnes v plánu?
Mám pohovor u Berta.
- Hodně štěstí. - Díky.
- Dobré ráno. - Vyprovodím tě, než se Hope převlékne.
- Co je? - Nemám slov.
Z mé sexy přítelkyně je mocná politička.
Mocná politička?
Ale no tak, nepřeháněj.
Ne, vážně. Starostčina pravá ruka? To je bomba. To povýšení je fakt něco.
HOPE A LIZ TO DOKÁŽOU
Včerejší práce Connie.
To je fakt milé,
ale my s Hope voliče přesvědčovat nemusíme.
Ale když na to přijde, slogan už máte
a přítele, co je bude přesvědčovat voliče, taky.
- Díky za tu podporu. - To nestojí za řeč.
Takže Bertova dílna? To zní zajímavě.
O autech nevím nic, ale byl jediný, kdo zavolal.
Ale bude fajn umět opravit auto, vyměnit gumy
nebo znát různé druhy klíčů. Vědělas, že jich existuje 4O?
Nevěděla.
Tak hodně štěstí u toho pohovoru.
Díky.
Hope a Liz to dokážou.
Tak zatím.
Musím říct, že je to větší relax, než jsem čekala.
Rybaření je sice fajn, ale…
mám to tu rád proto, že tu mám čas na přemýšlení.
Někdy si s těma rybama dokonce povídám.
Vážně?
A co říkají?
Jen poslouchají.
Na té lodi není žádný stres, ani žádná očekávání.
A já jsem se dnes pokoušela tichu vyhýbat.
Poslouchala jsem hudbu a snažila se jí přehlušit ty mé myšlenky.
Jo.
Ale vždycky se tam zas vkradou, co?
- Jo. - Nespěchej na sebe.
Emocionálně i fyzicky to stále vstřebáváš.
Zlomené srdce se uzdravuje pomalu.
To jsem maminkám taky vždycky opakovala.
- Je to jiné, když jste pacient vy. - Vím, o čem mluvíš.
Jsme na jedné lodi.
Ten se vám poved.
Při téhle práci je ale někdy těžké kázat vodu, ale přitom nepít víno.
A jak to jde s Cameronem na klinice?
Nabídl jsem mu pozici společníka.
To muselo být opravdu těžké rozhodnutí.
To bylo, ale prozatím zůstávám.
A kvůli tomu zraku budu potřebovat,
aby hrál důležitější roli.
Byl bych moc rád, kdybys tam u toho byla taky.
Práce pro mě vždycky byla taková ozdravná kúra.
Moc ráda.
A ani to nebolelo.
Ten odchod z kliniky ale ano.
Hope asi měla pravdu.
Ošetřovatelství pro mě nikdy nebyla práce.
Je to poslání.
- Tak kdy začínám? - Jakmile budeš připravená.
Tak jo.
Počkat, to je… Chytila jsem něco?
- Mám tam něco? - Zatáhni.
- Aha. - Jo. Dobře.
- Buď v klidu, to bude tvá první ryba. - Ulovila jsem rybu?
Nemůžu najít boty.
Nemáme čas, Hazel, už musíme jít. Poslyš…
Ale co ty boty?
- Fajn, najdu ti je. - Lark?
Panebože, Brady.
- Ahoj. - Ahoj.
- Co tady děláte? - Nevěděla jsem, že tu někdo…
Omlouvám se, to je trapné.
Odcházíme. Zapomeň, že jsme tu kdy byly.
- Ahoj, Brady. - Ahoj, prcku.
- Sbal si ty hračky. - Dobře.
Tak mluv.
Co se děje?
Přespávaly jsme v té tělocvičně s ostatními evakuovanými,
ale Hazel tam špatně spala a začínala vyvádět.
A pak jsem tu uviděla ty prázdné karavany
a říkala si, že jedna noc nikoho nezabije, že hned z rána zmizíme, ale zaspala jsem.
- Promiň, nenahlašuj to, prosím. - To nic.
Fakt, jen ses snažila být dobrá máma.
Klidně bych vás tu nechal, ale rozhodujou tu jiní.
A s tou výstavbou tu teď stejně bude dost zmatek.
Čau, jak je?
Dobré ráno.
Ahoj.
Tebe si pamatuju.
Jo, já tebe taky.
Basil, že?
Ne, Hazel.
Aha, Hazel.
- A nebylo to Mazel? Ne? - Ne.
- Uzel taky ne?
- Všechno v pohodě? - Chtěli jsme…
Brady chce být gentleman,
ale nebudu ti lhát.
Nelegálně jsme tu přespaly. Je mi to líto. Neměly jsme kam jít.
Ale už odcházíme.
Hazel?
Počkej.
A kam chcete jít?
Hele, tak tady…
zůstaňte, dokud si něco nenajdete.
- Tady? - Jo, potřebujete domov a já jeden mám.
Vyřešeno.
Bože, děkuju ti.
To nic.
Jdu to říct Hazel.
Dobře.
A teď do práce.
Hele, poslouchej,
ono to zas tak dobrý nápad asi není.
Proč ne?
Je to staveniště. Mohlo by to být pro ně nebezpečné.
Bojíš se, že ta malá vyleze na vysokozdvižný vozík?
- Ne, jen jsem… - Brady, vždyť jí je teprve šest.
Přece je nenechám na ulici.
Jo, máš pravdu.
Tak jo, půjdu teď za Melissou
a ty jim mezitím sežeň nějaké zásoby.
- Dobré ráno. - Máme to ale den!
To jo, nemůžu uvěřit, že do toho fakt jdeme.
Je to dost pompézní na to, že je to toust s vejcem.
Počkej, kritiku nech na potom.
Tohle je můj nechvalně známý francouzský toast z panettone.
Tak jo.
- Měl jsi pravdu. - Že jo?
Rozhodně to stojí za to.
- A dál? - Je to výborné.
Hele, vím, že jsi říkala, že to s Jayem skončilo,
ale mám pocit, že on to ještě neuzavřel.
Proč?
V podstatě mi to řekl.
Říkala jsem ti, ať se o něj nebojíš.
Spíš se boj toho, co dnes budeme dělat.
- Neměli jsme dneska jen relaxovat? - Měli.
Ty mě ještě moc dobře neznáš.
Mám radši den plný vzrušení než nějakou pohodku.
Tak jo, jsem pro.
Ale nejdřív mě nech dojíst tuhle dobrotu.
JACKŮV BAR
Jsme tak rády, že ses vrátila, Mel.
Já taky.
- Co dnes budeš šít? - Chtěla jsem dokončit ty dětské šatičky.
- To je moc hezké. - Jo.
Ta malá nášivka toho ptáčka je moc krásná.
Děkuji.
Připomíná mi mámu.
Říkávala mi pískle.
A po tom požáru by něčí pískle mohlo potřebovat šatičky.
- To je od tebe milé. - A neztrácej křídla, zlato.
A jaké jsem mezitím propásla drby, dámy?
My tady nedrbeme.
Jen tady jen sdílíme místní bulvární novinky.
Věděla jsi například,
že tady Muriel se nastěhovala ke Cameronovi?
To je mi ale novinka.
Nedělej z toho takové drama.
Dal mi pokoj pro hosty, než mi doopravují dům.
Ten pokoj sdílím s jeho kolem.
Zdá se, že moje vybavení není tak lákavé jako to u doktůrka.
Přestaň s tím. Mezi mnou a…
Camerone!
- Ahoj. - Dámy.
- Ahoj. - Mel, můžeš na slovíčko?
Jasně.
- Co se děje? - Prý jsi doktorovi kývla na tu nabídku.
- Jo, kývla. - To je skvělé.
Bez tebe bychom to nezvládli. Pomáhala jsi, i když jsi tam nepracovala.
- Jo. Je fajn, že je to oficiální. - Jo.
Nechci nic zlehčovat,
ale chci, abys věděla, jak moc jsem se v Jackovi spletl.
Je mi líto, že jsem ho soudil.
Díky, toho si vážím.
- Tak se uvidíme v práci. - Jo, tak zatím.
Jo, chtěl jsem skočit na trh a koupit na večeři steaky, co myslíš?
- Dobře, já koupím Merlot. - Výborně. Mějte se, dámy.
- Ahoj. - Tak zatím.
Dneska je úplněk.
Prý bude ohromující.
Muriel, víš, co se říká o úplňku?
Ne, to teda nevím, Connie.
Že se při něm dějí divoké věci.
Moc divoké.
Proboha.
Vždycky jsem věřila, že cesta do dělníkova srdce vede přes jeho žaludek.
Brady tu svolal dobrou partu.
A podívej na ten výhled!
Za pár měsíců se tu budou velkoměšťáci rvát o chatky.
Když už mluvíme o čase,
přemýšlel jsem, že než se to tu zkolauduje,
mohli bychom tu nechat bydlet evakuované.
Přespávají v tělocvičně, v autech.
Ten nápad se mi moc líbí.
Řeknu Hope, ať s tím počítá.
Jo, a Jacku…
Nick mi řekl o tom miminku.
Moc mě to mrzí
a chci, abys věděl, že tady si hlavu s ničím lámat nemusíš.
Díky, ale upřímně jsem teď rád za jakékoliv rozptýlení,
takže až budu hotov s Hope, vrhnu se na všechny ty účty a faktury.
Řekla jsem Bradymu, aby se o to postaral.
Myslela jsem, že byste s Mel chtěli trávit víc času spolu.
Neboj se mi dát víc práce.
Nechci být na nikom závislý. V baru dělám účetnictví už roky.
Vím, že by to nebyl problém.
Ale mám pocit, že jsme teď jedna rodina.
A v mé rodině se staráme jeden o druhého.
Díky, toho si vážím.
Připraven?
To si piš.
Jedem!
To je ono!
Jo!
Paráda!
Neloudej se, Kazateli.
- Na tu zatáčku bacha! - Dobrý!
Kazatel se odvázal!
Jo.
Odkud máš tu přezdívku?
Dala mi ji máma, když jsem byl ještě malý.
Prý jsem moc nemluvil,
ale když už jsem promluvil, tak mě lidi poslouchali.
Chlapec a jeho ovečky.
Tak nějak.
Začalo to jako vtip,
ale jak to s dobrými přezdívkami chodí, uchytilo se to.
Přijde mi přirozenější než moje vlastní jméno.
Jak se vlastně jmenuješ?
Engelbert.
To je opravdu nezvyklé jméno.
Zní… silně.
Dělám si srandu. Jmenuju se John.
- Tak jo, pane vtipálku. - Mám jich milion.
A co tvoje dětství?
Dost divoké.
V rodině mám samé milovníky extrémních sportů.
- Skoro samé hasiče. - Aha.
- Rodiče musí být pyšní. - V tuhle chvíli o tom dost pochybuju.
Táta se na mě zlobí kvůli Jayovi.
Je ze staré školy, na rozvody nevěří.
A jéje.
Stojím si za svým a jak táta, tak Jay to přežijou.
Ahoj, Mel.
Ahoj.
Vím, že ty nevaříš a ty papričky jalapeños jsou příliš okaté.
Hope mi slíbila, že je s tím dušeným konec.
A mně zase, že mi jedno udělá, když ti to zanesu.
Ale musíš uznat, že je fakt výborné.
To máš pravdu. Dobře, tak dej.
Jak to jde?
Ale jo, držím se.
Nemáš večer čas? Mohla bych ti s tím dušeným pomoct.
Díky,
ale Jackova sestra Brie mě k sobě pozvala na drink.
- Nepřidáš se? - Nebude jí to vadit?
Ne, je zlatá. Budete si rozumět.
Co to bylo? To není pralesní liga, hele!
Jack mi říkal, že tě jednou vyhodili ze zápasu Dodgers. Už chápu proč.
Jack to dost přehání, jasný?
Jen mě rezolutně požádali, abych odešla.
A navíc ten pokřik začal někdo jiný.
Prý se z tvého peprného slovníku začal červenat i nadhazovač.
To bylo těmi steroidy.
A navíc si to zasloužil, protože to tam odchodil.
Stejně jako tenhle.
S tebou bych se rozhádat nechtěl.
To by se nestalo.
Díky za dnešek.
A za ta křídla.
Ovšem, to nestojí za řeč.
Strašně jsi mi pomohl.
Což mě přivádí k otázce.
Mohl bys mi pomoct ještě s něčím?
- Na letiště tě odvezu, ale nic víc. - Ne, moje firma má softbalový tým.
Zítra máme zápas a naše spojka si na rozlučce se svobodou zlomila nohu.
- Nechtěl bys hrát místo něj? - Chceš mě tam propašovat?
Tuhle tvářičku nejde odmítnout. Tak jo.
- Fakt? - Jo, dobře.
- Super! - Chceš další rundu?
- Jestli tam jdeš. Díky. - Není zač.
PROMIŇ, PŘEHNAL JSEM TO. ODPUSTÍŠ MI?
- Ve všech karavanech je proud? - Jo, hotovo.
- Jacku. - Dobré načasování.
Zaveďte ty rodiny k těm karavanům.
Jdu na to.
Mí rytíři v zářivém brnění.
Děkuju vám, pánové.
To nic.
Je fakt super, co pro ně děláš, Jacku.
Chybělo málo a byl jsem v té situaci taky.
Jo, a díky, že sis vzal na starost ty účty a faktury.
Jak jako?
Melissa říkala, že dohlídneš na účty za materiál,
výplatní pásky…
Jo, samozřejmě. Včera jsem se moc nevyspal,
tak jsem dneska mimo, ale neboj, mám to pod kontrolou.
- Kdybys s tím potřeboval pomoc… - Jacku?
Můžeš nám pomoct s klimatizací, prosím?
Jo, hned tam budu!
- Díky. - Jo.
Vše je pod kontrolou, neboj. Jdu pro další rodinu.
Zdravím, pojďte. Je to dolů a vlevo.
Dnešek byl úžasný.
Ráda mě zaháníš mimo mou komfortní zónu.
Lepší, než se celý den jen povalovat, ne?
Teď tě tam zase zaženu já.
Chci vědět, jak to bylo s tebou a Jayem.
Aha, tak zvážníme tón.
- To je neprobádané území. - Můžeme to vzít pomalu.
Dobře…
Jaye znám od základního výcviku
a asi tě nepřekvapí,
že je to tam dost intenzivní.
Zvlášť pro ženu.
Byla jsem tam jediná a těm chlapům jsem tam vadila.
Jayovi ale ne.
Byl přívětivý, taky arogantní, ale milý.
Tu jeho aroganci jsem si spletla se sebevědomím.
Teprve až po svatbě mi došlo, že tím zakrýval nedostatek sebevědomí.
Jak dlouho jste byli svoji, než se to…
Sedm let. Náš vztah se vyostřil,
když jsme se oba ucházeli o pozici týmového vedoucího.
Jay se mnou začal soupeřit, začal mě před ostatními ponižovat.
A protože on je chlap, a já ne,
poslouchali ho, když jim říkal, že na to nemám.
A tak povýšili jeho, tebe ne.
Přesně tak.
Pak mi řekl, ať odejdu z práce. Že zůstanu doma a založíme rodinu.
A já nechápala, proč mám končit zrovna já.
- Jak to po tobě mohl chtít? - Chtěl, abych se vzdala svých snů.
Nesouhlasila jsem.
- Tak požádal o rozvod. - Tobě nevadí s ním po tom všem pracovat?
Byls u námořnictva, tak víš, jaké to je dělat s někým, s kým nevycházíš.
Na osobní spory zapomeneš a soustředíš se na úspěch mise.
- Jo. - Ale donekonečna to dělat nejde.
Zasloužíš si život podle svých snů.
Chlapi se mnou vždy jednali,
jako bych měla stát vzadu a mluvit jen se svolením.
Se mnou můžeš stát, kde budeš chtít.
Ale drž mě u toho za ruku.
Kolik času nám spolu zbývá?
Zatím mi nedali vědět.
Ono se to dá skloubit.
ZPRÁVA DORUČENA
Ahoj.
Odcházím a chtěl jsem se zeptat, jestli ještě něco nepotřebujete.
Za dnešek jsi toho pro nás udělal až dost. Hazel už spí.
Super.
- Tak přeju dobrou noc. - Počkej, Brady.
Nedáš si pivo?
Po tom, cos pro nás udělal,
je to to nejmenší.
Jo.
Tak dobře. Stejně nemám nic v plánu.
To by bylo super.
A už jsi někdy pronesla řeč jako v Pár správných chlapech?
Samozřejmě.
Většinu svých případů uzavírám oskarovými monology o pravdě a cti.
- Vážně? - Ne.
Většina mých případů ani nejde k soudu, jde do arbitrážního řízení.
Vidíš, já říkala, že si budete rozumět.
A mělas pravdu.
Jsem ráda, že jste tu. Holčičí večer jsem potřebovala.
Já taky.
S Bradym je konec.
- Cože? Jako oficiálně? - Jo.
To mě mrzí, zlato.
Chlapi.
Tobě se to mluví!
Ale jsem ráda, že tu nejsem jediná smutná.
Co se děje?
Pořád musím myslet na to, co se při tom požáru stalo.
Vždyť jsi to nemohla nijak ovlivnit.
To není tak úplně pravda.
Během toho požáru mě to zase přepadlo.
Bylo to tak silné, že jsem spadla a bouchla se do hlavy.
Ani tak se mi nezdá, že je to tvoje vina.
Kdybych bývala šla na ten zákrok, aspoň bych neohrozila svou sestru.
Hele, i kdybys na ten zákrok šla, neměla bys jistotu, že ty bolesti ustoupí.
- Tyhle myšlenky ti nijak nepomůžou. - Chápu.
- Chloe je v bezpečí. To je důležité. - Jo.
Musím to pustit z hlavy.
- Jo! - Jo!
Ano.
Naštěstí je dnes úplněk.
Ideální příležitost odpoutat se od věcí, které mě štvou.
- Máš ohniště? - Jo.
Fajn, už jen zbývá křišťálová koule, blok a pero.
- Máš kouli? - Nemám.
Dobře.
To jako budeme výt na měsíc?
Je z Portlandu. Co myslíš?
- Ahoj. - Ahoj.
Jak dopadl ten pohovor?
Bert se mě ptal na plno věcí, na které jsem neznal odpověď,
a pak mi jeho žena dala tuhle buchtu, takže asi ne moc dobře.
To bylo od Shirley hezké. Té práce mi je líto?
To nic. Bert říkal, že by mě mohl zaučit.
- Bylo by fajn umět opravit veterána. - To jo.
Ale jestli si tady hledáš práci…
znamená to, že tady chceš teda zůstat?
Jo, chtěl jsem cestovat,
ale Lizzie má novou práci, tak jsme to obložili.
Já tě nikam tlačit nebudu.
Jsem moc rád, že tě tu máme.
Já taky.
Mimochodem…
nechci tě nijak stresovat…
ale dnes ráno mi volala babička Rose.
Ptala se, jestli by nemohla přijet.
Jo?
Chce poznat Lizzie, vidět, jak tady žiju, vidět se s tebou…
Ty požáry ji asi vyděsily.
Mluvila o zítřku, ale jen pokud ti to nebude vadit.
Vím, že jste si to ohledně táty ještě nevyříkali.
To máš pravdu.
Ale třeba přišla vhodná doba na to si to vyříkat.
Nejdřív to proberu s Hope, jo?
- Vážně? - Jo.
Dobře. Díky.
- Vím, že je to mezi vámi komplikované. - Jo.
A díky, že to vůbec zvažuješ.
Dám to do ledničky.
Tak kdo spustil ten požární poplach?
Můj kamarád Elias. Byl naštvaný, že hlavní roli v Malém krámku dali mně.
- Počkat, tys hrál Seymoura? - Ne, kytku.
Pak se zapnul ten alarm,
a tak jsem vylezl z toho obřího kostýmu mucholapky.
Před celým obecenstvem jsem tam stál jen ve spoďárech.
- Proč? - V tom kostýmu bylo šíleně horko.
A co bylo pak?
No, pak tu školu evakuovali a já jsem vyšel ven jen v těch spoďárech.
Každému, kdo se mi smál, jsem se hezky uklonil.
Aha, takže už tehdy jsi měl šarm.
Občas mi to ale trochu ujede.
Jako třeba s doktorem.
A ta situace s Mel…
Tehdy jsem byl ve městě krátce, rozešel jsem se s bývalou snoubenkou
a najednou potkám Mel a ona je úplně jiná než Michelle.
Myslel jsem si, že s ní chci být, ale neměli jsme nic společného.
Nikdy mezi námi nepřeskočila jiskra.
Tak co teď v životě hledáš?
Je těžké najít spřízněnou duši.
To máš pravdu.
- Z ničeho nic se objeví. - Podlomí ti nohy.
Když to čekáš nejmíň.
Moc… se omlouvám, ale…
to nemůžu.
- Já jsem myslela, že… - Ne, opravdu to chci.
Ale slíbil jsem doktorovi, že budu větší profesionál a…
my…
- Jsme kolegové. - Přesně.
Chápu to.
Opravdu.
Ale bylo by smutné, kdyby…
náš první polibek byl i ten poslední.
Dobrou noc, doktore Hayeku.
Večeře je hotová.
- Ahoj, fešáku. - Ahoj.
No podívejme.
Jsi zlatíčko.
Někdy jo.
Jak to dneska šlo?
Bylo to neuvěřitelné.
Vždycky jsem věděla, že si budou místní navzájem pomáhat.
To mi dodává energii.
Jo.
Jaký byl tvůj den?
Denny mi řekl, že sem chce přijet Rose.
Vážně?
- Kdy? - Zítra.
Zvažuju to, pokud ti to ovšem nebude vadit.
To myslíš vážně, Vernone? O čem s ní chceš jako mluvit?
Jak ti 50 let zatajovala syna, jak zinscenovala vlastní smrt?
Já vím,
ale Denny se stal součástí našeho života
a dřív nebo později to budu muset řešit.
Tak zítra konečně potkám Rose Millerovou.
- Samozřejmě. - Že jo?
Je tu nádherně.
Jo.
Moc ti děkuju, žes mi pomohl se tu zabydlet.
Ještě mi neděkuj.
U toho jezera straší.
Počkat.
Vážně?
Dělám si srandu.
Po všech těch problémech
nezní duchové zas tak špatně.
Jsi opravdu skvělá máma.
Kéž by moje máma byla taky taková. Zmizela, když jsem byl ve věku Hazel.
Můj táta taky za moc nestál.
Byl to zlý člověk.
Hlavně na mámu.
Aha.
- A byl zlý i na tebe? - Jo.
Když mi bylo 15,
došla mi trpělivost.
Musela jsem něco udělat, tak jsem mu do nohy zapíchla
jeho loveckou kudlu.
A to bylo naposledy, co na mě nebo na mámu vztáhl ruku.
Proboha.
To je šílené.
Po narození Hazel jsem odešla.
Nechtěla jsem, ať to prostředí bere za normální.
Každý nemůže být jako ty.
Měl bych jít.
Už je pozdě a musím se trochu vyspat.
Díky za pivo a za… společnost.
Dobrou noc, Brady.
Jo.
Dobrou, Lark.
- Na úplňky a bezstarostnost. - Na bezstarostnost.
Na bezstarostnost.
Na co tady máme ty bloky?
Napíšeme tam, co nás štve, a pak to hodíme do ohně.
Potom nás ten úplněk uzdraví
a do našich životů vnese pozitivní energii.
- Dobře. - Dobře.
Dobře, takže…
Sbohem, vino.
Nemůžu za to, že ta farma shořela.
Sbohem, Brady.
Kéž by se věci měly jinak.
Doufala jsem, že bychom se mohli navzájem…
uzdravit.
- Teď ty. - Jsem na řadě?
Tak jo.
Chci se zbavit…
svého strachu.
Strachu z toho…
že to znovu začneme zkoušet a já opět potratím.
Promiňte.
Jen to jen papírek a měla bych…
Prostě to nedokážu.
- Je to… - Moc se omlouvám.
Nechtěla jsem tě ještě víc rozrušit.
Ne, to je dobrý.
Myslela jsem, že už je to za mnou.
- Pořád jsem se z toho nedostala. - Za nic se neomlouvej.
- Jestli s tebou nezvládneme nejhorší… - Nezasloužíme si tě v nejlepším.
Jo.
Děkuju vám.
Myslím, že…
předtím jsem ten zármutek překonala tak…
že jsem věřila, že při další příležitosti to už vyjde.
Jenže tohle byla ta další příležitost.
A zase nic.
A asi pomalu ztrácím víru.
Můžeš mi slézt z motorky?
Jsi tu nějak pozdě.
Pracuješ po nocích?
Chci, aby měli lidé pohodlí a aby tu bylo bezpečno.
Melissa si váží toho, jak to tu dnes všechno klapalo.
A já taky.
To jsem rád. Díky.
Co uděláme s Jackem a s těmi účetními knihami?
Musíš zajistit, aby tam nic nezpozoroval.
Nemůžu manipulovat s účetnictvím, když nevím, co se tu děje.
Tak řekneš mi to, nebo ne?
Vyhrň si to triko.
- Cože? - To triko.
Proč?
Vždyť víš.
- Myslíš si, že mám na sobě mikrofon? - Přesně tak.
Jestli to má fungovat, vy dva mi musíte začít věřit.
Spokojený?
Ahoj.
Jaký byl den? Ubytoval jsi ty rodiny?
Ano, ubytoval.
Bylo fajn jim pomoct.
Jo.
Ten pocit znám.
Vracím se na kliniku.
To mě nepřekvapuje.
To je super, zlato.
Chápu, proč jsi odešla, ale…
jakmile zas otěhotníme,
určitě najdeš způsob, jak tam zůstat co nejdéle.
Jacku, asi…
už to nechci.
- Co jako? - Už bych to nezvládla.
- Ale já myslel… - Já vím. Promiň.
Po citové stránce…
to bylo jak na horské dráze a jsem z toho…
strašně unavená.
Už mě nebaví žít v nadějích a srdce pak mít rozervané na kousky.
Znovu a znovu.
Už to nezvládnu.
Končím.
Překlad titulků: Jan Kucherko