Hej.
-Hej. -Hallå där.
Jag ville hinna tillbaka innan du vaknade.
Är det här vad du gör när jag inte är här? För jag gillar det.
-Det är mellan mig och skogsvarelserna. -Visst.
Å mina och alla vilda djurs vägnar – vi är definitivt fans.
-Tack. -Från ekorrarna.
-Det är från mig. -Tack.
Jag är glad att du
mår bättre.
Jag med.
Vilket urval du har här.
Ja, det fanns mer mat. Mycket mer, men jag åt den.
Så det är till dig. Ta för dig.
Jag måste gå.
-Jag ska fiska med Doc. -Du ska göra vad?
Fiska.
-Fiska? -Vad?
När jag lämnade kliniken erbjöd jag att följa med,
och han tackade ja.
Och efter att ha tvättat av mig fisklukten
ska jag äta lunch med damerna från syföreningen,
följt av en tjejkväll med Brie.
-Jag älskar hur alla ställer upp för dig. -Ja.
-Jag får helt enkelt dela min stjärna. -Har inte du en hektisk dag?
Jo, det är inlastningsdag. Jag kommer inte att vara så upptagen.
Jag hinner till återbesöket med dr Lorton, för att se när vi kan börja försöka igen.
Just det.
-Vi kanske kan prata om det senare. -Visst.
Tack för blommorna och latten.
-Ingen orsak. -Jag älskar dig.
Och jag dig.
Lycka till med fisket.
Tack.
-Vi måste prata om häromdagen. -Det är en bra idé.
Jag svär,
Sacramento var ett sammanträffande.
Jag hade ingen aning om att Brie skulle vara där.
Vi sprang på varandra i tingshuset.
Jag ville bara stötta henne.
Så varför sa du inget?
Jag visste att du skulle överreagera, vilket du gjorde.
Om du verkligen vill få tillbaka henne måste vi sänka Melissa.
-Har du en mick åt mig eller? -Ja.
Du ska bära den idag, hela dagen.
I en perfekt värld får du Melissa att erkänna
att hon tvättar knarkpengar genom glampingplatsen,
plus detaljer om platser, leveranser…
Tror du hon kommer att säga det med Jack där?
-Isolera henne och få henne att prata. -Okej.
Men om hon inte erkänner snart
tänker jag inte fortsätta ljuga för Jack och Brie.
Så håll dig fokuserad på vårt mål.
God morgon.
Du är här tidigt. Och du ser rätt tjusig ut, dessutom.
Boss-tweed.
Jag är borgmästarens stabschef. Jag ville göra ett gott intryck.
Jag är imponerad.
Vänj dig inte. Det här är bara en första dagen-grej.
-Jag har bara en sån här outfit. -Kläderna gör inte kvinnan.
Så,
jag gjorde en prioriteringslista.
Den är lika lång som bibeln. Nya testamentet, men ändå.
Det finns mycket att ta itu med,
men din stabschef är full av koffein och redo att jobba.
Första punkten på dagordningen är
att hitta en lösning åt dem som bor i skolans gymnastiksal.
Det kan ta månader innan de hittar bostäder.
Första punkten är att få av dig din pyjamas.
-Att lösa bostadskrisen är punkt två. -En bra idé.
-God morgon, Denny. -God morgon, Hope.
Vad ska du göra idag?
Jag har en jobbintervju, på Berts bilverkstad.
-Lycka till. -Tack.
-God morgon. -Jag följer dig ut medan Hope byter om.
Vad?
Vad kan jag säga?
Min mäktiga politiker till flickvän är väldigt sexig.
Mäktig politiker? Snälla, nu överdriver vi inte.
Skämtar du? Det är episkt att du är borgmästarens stabschef.
Din befordran är en stor grej.
-Connie gjorde den åt mig. -Så rart av dig.
-Men Hope och jag behöver inte kampanja. -Än.
Men när ni måste har du profilvaror och en pojkvän redo att knacka dörr.
-Jag uppskattar stödet. -Självklart.
Så Berts verkstad, det kan vara intressant.
Det är random, men han är den enda som ringde.
Det är bra att lära sig laga en bil eller byta däck.
Eller lära sig de olika skiftnycklarna. Det finns tydligen 40.
Det är bra att veta.
Lycka till med intervjun.
Tack.
Hope and Liz mean biz.
Vi ses senare.
Det här är mycket mer avslappnande än jag trodde.
Det är kul att fånga fisk,
men jag gillar det eftersom jag tänker som bäst här.
-Och ibland pratar jag med fisken. -Allvarligt?
Svarar de dig?
De är bra på att lyssna.
Ingen press.
Det finns inga förväntningar på den här båten.
Jag har undvikit tystnaden idag,
bara lyssnat på musik och försökt överrösta mina tankar.
Ja.
Men de kommer alltid smygande tillbaka.
-Ja. -Var varsam med dig själv.
Du bearbetar mycket känslomässigt och fysiskt,
och det tar tid att läka ett krossat hjärta.
Jag brukade alltid säga det till mödrar,
men det är annorlunda när man är patienten.
Jag vet hur det känns.
Jag sitter i samma båt.
Jag fattar.
I vårt yrke är det ibland svårt att leva som man lär.
Hur har det gått med Cameron på kliniken?
Jag har erbjudit honom att bli delägare.
-Det måste ha varit ett svårt beslut. -Ja.
Men jag ska inte sluta direkt, och…
I och med min syn måste han spela en större roll.
Jag skulle gärna ha dig där.
Arbetet har alltid varit läkande för mig.
-Jättegärna. -Det var enkelt.
Det var det inte att lämna kliniken.
Jag tror att Hope hade rätt.
Omvårdnad har aldrig varit enbart ett jobb.
Det är ett kall.
-När ska jag börja? -När du är redo.
Okej.
Vänta, är det…? Fick…?
-Fick jag precis…? -Dra upp.
-Okej. -Ja, bra.
-Du fångade nog den första fisken. -Fångade jag en fisk?
Jag hittar inte mina stövlar.
-Hazel, vi har inte tid. Vi måste gå. -Men mina stövlar.
-Okej, jag ska titta. -Lark?
Herregud, Brady.
-Hej. -Hej.
-Vad gör ni här? -Jag visste inte att nån…
Förlåt, det här är så pinsamt.
Vi ska gå. Glöm att vi var här.
-Hej, Brady. -Hej, gumman.
-Kan du packa dina leksaker? -Okej.
Hej.
Vad händer?
Vi bodde på skolan med de andra evakuerade.
Hazel kunde inte somna och började flippa ur.
Jag gick förbi och såg alla tomma husvagnar.
Jag tänkte att vi skulle sova här och gå tidigt,
men jag sov genom mitt larm.
-Snälla, ring inte polisen. Jag är ledsen. -Det är lugnt.
Allvarligt. Du var bara en bra mamma.
Jag skulle låta er stanna, men det är inte mitt beslut att fatta.
Och ni vill inte bo här. De ska snart börja bygga.
Hej, vad händer?
-God morgon. -Hej.
-Jag minns dig. -Jag minns dig.
-Basil, va? -Nej, Hazel.
Jaså, Hazel.
-Inte Oregano? -Nej.
-Inte? -Nej.
Parsley?
Vad händer?
-Vet du vad? Vi… -Brady tänker skona min värdighet.
Men jag vill inte ljuga.
Vi övernattade här. Förlåt, vi…
Vi hade ingenstans att ta vägen. Men vi ska gå nu.
-Hazel? -Vänta.
Vart ska ni ta vägen?
Okej, vad sägs om att ni…
…sover här?
Tills ni har funnit er till rätta.
-Här? -Ja. Ni behöver en sovplats.
Jag har en. Det är enkelt.
-Herregud, tack. -Det är lugnt.
-Jag ska berätta för Hazel. -Okej.
-Nu sätter vi igång. -Ja…
Hör på.
Jag vet inte om det är en bra idé att de bor här.
Varför inte?
Det är en byggarbetsplats. Det kan vara farligt.
Är du orolig att den lilla ska ta en sväng med en gaffeltruck?
-Nej, det är bara… -Kom igen, hon har en sexåring.
Jag tänker inte slänga ut dem på gatan.
-Ja, du har rätt. -Okej, jag ska kolla med Melissa.
-Du kan väl hämta förnödenheter åt dem? -Ja, visst.
-God morgon. -Det är en bra dag.
Ja, visst. Tänk att vi äntligen ska göra det här.
Det är mycket pompa och ståt för bröd och ägg.
Lugn nu, var inte en hatare.
Det här är mina ökända fattiga riddare på panettone.
Okej.
-Jag tar tillbaka det jag sa. -Visst?
Det är värt pompan.
-Ståten, då? -Det är utsökt.
Jag vet att du sa att det var över med Jay,
men jag får känslan av att han inte är över dig.
-Varför det? -För att han i princip sa det.
Som jag sa, oroa dig inte för Jay.
Men du kanske vill oroa dig för vad jag har planerat idag.
-Du sa ju att vi skulle slappna av. -Ja.
Du känner mig inte, eller hur? Nej, jag föredrar spänning framför chill.
Okej, vi gör det.
Inte förrän jag har ätit upp mina tjusiga fattiga riddare.
-Vi är så glada att du är tillbaka, Mel. -Jag med.
-Vad ska du jobba på idag? -Jag tänkte avsluta min bebisklänning.
-Så underbar. -Ja.
-Den lilla fågelapplikationen. Så fint. -Tack.
Den påminner mig om min mamma.
Hon brukade kalla mig sin lilla fågel.
Nåns lilla fågel kanske behöver en klänning efter branden.
Så fint av dig.
Fortsätt flyga, sötnos.
Så mina damer, tänker ni uppdatera mig om skvallret?
Nej, vi skvallrar inte.
Vi utbyter bara provokativa, lokala nyheter.
Till exempel, visste du att Muriel bor hos Cameron?
-Det är nyheter för mig. -Få det inte att låta så tarvligt.
Jag bor i hans gästrum medan de reparerar mitt hus.
Jag är rumskompis med hans motionscykel.
Bekvämligheterna hos mig var visst inte lika lockande som läkarens.
Kan ni sluta? Det är inget mellan mig och…
-Cameron. -Hej.
-Hej, mina damer. -Hej.
-Mel, får jag låna dig en stund? -Visst.
Vad händer?
Jag hörde att du antog Docs erbjudande att återvända.
-Ja, det gjorde jag. -Toppen.
Vi klarade det inte utan dig.
Som du bevisade genom att vara där även när du var borta, så…
-Det är skönt att göra det officiellt. -Ja.
Det här kanske säger sig självt,
men jag vill att du ska veta att jag har sett hur fel jag hade om Jack.
Förlåt att jag dömde honom.
Tack, jag uppskattar det.
-Jag antar att vi ses på kontoret. -Ja, vi ses där.
Jag tänkte åka förbi marknaden och köpa biffar till middag.
-Hur låter det? -Ja.
-Jag köper ett gott merlot. -Perfekt.
-Hejdå, mina damer. -Hejdå.
Hejdå.
Det är fullmåne ikväll. Den ska vara fantastisk.
Vet du vad de säger om en fullmåne, Muriel?
Nej, vad säger de, Connie?
-Vilda saker händer. -Väldigt vilda.
Herregud.
Jag har alltid trott att vägen till ett arbetslags hjärta
är genom deras magar.
-Brady har samlat ett bra lag. -Och titta på den här utsikten.
Om några månader kommer storstadsresenärer att fly hit.
På tal om det –
eftersom det kommer att ta ett tag innan vi öppnar officiellt –
jag hoppades att vi kunde låta några evakuerade bo här.
-De sover i skolan, i sina bilar… -Det är en underbar idé.
-Okej, jag ska informera Hope. -Jack?
Nick berättade om din förlust. Jag beklagar verkligen.
Jag vill att du ska veta att du inte har nåt att oroa dig för.
Tack.
Ärligt talat är jag glad över att ha distraktionen just nu.
Efter att jag har pratat med Hope
börjar jag sammanställa kvittona, arbetsfakturorna…
Jag har redan bett Brady ta hand om det.
Jag tänkte att du skulle vilja tillbringa tid med Mel.
Låt inte bli att ge mig arbete.
Jag vill dra mitt strå till stacken. Jag har skött barens redovisning i år.
Jag vet att du kan.
Det känns bara som om vi är familj nu. Och i min familj
tar vi hand om varandra.
Tack, jag uppskattar det.
Är du redo?
Nu kör vi.
Kör!
Här kommer jag!
Ja!
-Ja! -Ja!
Häng med, Preach!
-Var försiktig i svängen! -Jag har det!
-Preacher har blivit vild. -Ja.
Hur fick du det namnet?
Min mamma. Hon gav mig smeknamnet när jag var liten.
Hon sa att jag inte pratade mycket, men att när jag gjorde det
så lyssnade folk.
-En pojke och hans flock. -Ja, i princip.
Det började som ett skämt, men som med alla bra smeknamn
fastnade det.
Jag vet inte, det… Det känns mer naturligt än mitt förnamn.
Vad är ditt förnamn?
Engelbert.
Det är ett väldigt unikt namn.
Ja, det är starkt.
Jag skämtar. Det är John.
-Okej, han är en skämtare nu. -Ja, jag har en miljon av dem.
Hur var du som barn?
Vild.
Ja, jag kommer från en lång rad våghalsar. Främst brandmän.
-Dina föräldrar måste vara stolta. -Just nu är det diskutabelt.
Pappa är arg på mig, över Jay.
Han är gammaldags och tror inte på skilsmässa.
Aj.
Jag står fast vid det. Pappa får acceptera det.
Detsamma gäller Jay.
-Hej, Mel. -Hej.
Jag vet att du inte lagar mat. Jag ser de avslöjande jalapeños.
Hope lovade att inte ge mig fler matlådor.
Hon lovade att göra en till mig om jag lämnade av den här.
Och du måste erkänna att hennes sydvästern-inspirerade matlåda är grym.
Visst, det är sant. Ge mig den.
Hur är det?
Du vet, jag kämpar på.
Jag kan hänga senare om du behöver hjälp med din låda.
Tack.
Jacks syster Brie bjöd in mig på ett glas. Du borde följa med.
-Är det lugnt? -Ja, hon är så rar.
Hon kommer att älska dig.
Vad fan? Det här är inte knatteligan, herrn.
Jack berättade att du blev utkastad från en Dodgers-match.
Nu förstår jag varför.
Jack överdriver, okej? Jag blev ombedd att gå väldigt bestämt.
Och vet du vad? Jag inledde inte skanderingen.
Han sa också att ditt språk fick pitchern att rodna.
Det var steroiderna.
Han förtjänade att höra varje ord. Han slappade, precis som den här killen.
Jag skulle inte vilja reta upp dig.
Det tvivlar jag på att du kan.
Tack för idag.
Och kycklingvingarna.
Ja, självklart. Det var det minsta jag kunde göra.
Du har ställt upp för mig.
Vilket för mig till min nästa fråga.
Jag hoppades att du skulle göra det igen.
-Det blir ingen skjuts till flygplatsen. -Nej, mitt företag har ett softbollag.
Vi har match imorgon,
och vår shortshop bröt benet på en svensexa i Nashville.
-Jag hoppades att du kunde hoppa in? -Ni behöver en ringer.
Vem kan säga nej till det där ansiktet? Ja.
-Ja? -Jag gör det.
-Ja! -Ja.
-En runda till? -Ja.
-Okej. -Om du ändå ska gå. Tack.
JAG ÄR LEDSEN KAN DU FÖRLÅTA MIG?
-Så alla husvagnar har ström nu? -Ja.
-Jack! -Bra tajming.
-Vill ni ta familjer till husvagnarna? -Jag fixar det.
Riddare i skinande rustning.
-Tack, pojkar. -Det är lugnt.
-Vilken fin grej du gör. -De hade kunnat vara jag.
Och tack för att du tog tag i alla fakturor och inköpsorder.
Vad menar du?
Melissa sa att du skulle organisera kvitton för materialet,
kolla arbetskostnaderna…
Ja, självklart. Jag sov inte så mycket igår.
Jag ser nästan i kors, men jag sköter det. Redovisningen ser bra ut.
-Om du vill att jag tittar på ditt arbete… -Jack?
De har en fråga om AC:n. Kan du visa hur den funkar?
Ja, jag kommer.
-Tack. -Ja.
Jag fixar det, oroa dig inte. Jag hjälper nästa familj.
Kom igen, hörni. Vi ska gå ner till vänster.
Det var grymt.
Du gillar att pressa mig utanför min bekvämlighetszon.
Ja. Det är mycket bättre än en dag av avkoppling.
Nu är det min tur att pressa dig lite.
Jag vill veta vad som hände med dig och Jay.
Att bli djup och seriös är…
Det är ny terräng.
Vi kan ta det långsamt.
Tja…
…jag träffade Jay under grundutbildningen.
Det är en ganska intensiv miljö, särskilt om man är kvinna.
Jag var den enda.
Killarna stördes av min närvaro, alla utom Jay.
Han var välkomnande. Arrogant, men rar.
Jag misstog hans självbelåtenhet för självförtroende.
Först efter att vi hade gift oss insåg jag att han maskerade osäkerhet.
Så hur länge hade ni varit gifta innan…?
År sju.
Det nådde en kulmen när vi…
Vi båda ansökte om att bli lagledare.
Jay blev tävlingsinriktad.
Han började förringa mig inför gruppen,
och eftersom han är kille trodde de honom när han sa att hon var för bräcklig.
-Och Jay fick befordran. -Ja.
Sen bad han mig sluta som brandman,
stanna hemma så vi kunde bilda familj.
Jag förstod inte varför jag behövde sluta.
Jag är ledsen.
Jay ville att jag skulle ge upp mina drömmar.
Jag vägrade.
Han bad om skilsmässa.
Hur kan du jobba med honom, efter allt det?
Du är i marinkåren.
Du vet hur det är när man inte kommer överens.
Man lägger personliga problem åt sidan, för den goda sakens skull.
-Ja. -Men man kan inte göra det för evigt.
Du förtjänar att få vad du vill.
Alla män i mitt liv får mig att känna
att jag bara borde tala om jag står bakom dem.
Du får stå var du vill med mig.
Men håll i min hand medan du gör det.
Hur mycket tid har jag kvar med dig?
Jag väntar på information.
Vi kan få det att funka om vi vill.
JAG ÄR LEDSEN KAN DU FÖRLÅTA MIG?
Hej.
Jag skulle precis gå. Jag ville se om ni behövde nåt annat.
Du har gjort nog för en dag. Hazel har redan däckat.
Schyst.
Okej, ha en bra kväll.
Du, Brady?
Har du tid för en öl?
Det är det minsta jag kan göra efter allt du har gjort för oss.
Ja.
Ja, visst.
Jag har inget för mig.
Det vore fantastiskt.
Har du nånsin hållit ett passionerat tal, som i På heder och samvete?
Ja, absolut.
De flesta av mina fall
slutar med Oscar-värdiga monologer om sanning och ära.
-Allvarligt? -Nej.
De flesta går inte ens till rättegång. De slutar i skiljenämnd.
-Jag sa ju att ni skulle klicka. -Ja, det gjorde vi.
Jag är glad att ni är här. Jag behövde lite tjejsnack.
Jag med.
-Brady och jag gjorde slut. -Va?
-Officiellt? -Ja.
Jag beklagar, gumman.
Män.
Det är lätt för dig att säga.
Jag är glad att jag inte är den enda tragiska personen här.
Nej, vad är det?
Jag har dåligt samvete över allt som hände under branden.
-Ava, det var helt utom din kontroll. -Nej, det är inte helt sant.
Under branden fick jag ett endometriosanfall.
Smärtan blev så svår att jag ramlade och slog i huvudet.
Det låter fortfarande inte som ditt fel.
Om jag hade valt en behandlingsplan hade jag inte utsatt min syster för fara.
Det finns fortfarande ingen garanti för att du hade varit utan smärta.
-Okej? Att tänka så hjälper inte. -Nej.
-Chloe är säker, det är det viktiga. -Ja.
Jag måste bara släppa allt.
-Ja! -Ja!
Ja.
Det är fullmåne ikväll,
vilket är det perfekta tillfället att släppa sånt som inte tjänar mig.
-Har du en eldgrop? -Ja.
Okej, vi behöver en kristall, ett anteckningsblock och en penna.
-Har du en kristall? -Nej.
Okej.
-Säg inte att vi ska yla mot månen. -Hon är från Portland, vad kan jag säga?
-Hej. -Hej.
Hur gick intervjun?
Bert ställde en massa frågor jag inte kunde svaret på,
och sen gav hans fru mig den här pajen.
Så inte så bra, skulle jag tro.
Det var snällt av Shirley. Jag är ledsen att du inte fick jobbet.
Det är okej. Bert sa att jag kunde vara lärling.
-Det vore coolt att restaurera en bil. -Ja.
Så,
du letar efter ett jobb.
Betyder det att du tänker stanna här i Virgin River?
Ja.
Jag ville resa,
men i och med Lizzies nya jobb får vi vänta med det.
Du får ingen press från mig.
-Att du är här gör mig otroligt glad. -Mig med.
Och…
Jag vill inte pressa dig…
…men…
…farmor Rose ringde i morse.
Hon undrade om hon fick komma på besök.
Hon vill verkligen träffa Lizzie, se mitt liv här och träffa dig.
Jag tror att skogsbränderna skrämde henne.
Så hon föreslog imorgon,
men bara om det är okej för dig.
Jag vet att ni inte har pratat om vad som hände med min pappa.
Nej, det har vi inte.
Men det kanske är dags att vi gjorde det. Låt mig diskutera det med Hope.
-Allvarligt? -Ja.
Okej. Tack, jag…
Jag vet att det är komplicerat. Det betyder mycket att du överväger det.
Jag ska lägga den här i kylen.
-Så vem drog i brandlarmet? -Min vän Elias.
För att jag fick huvudrollen i Little Shop of Horrors.
-Vänta, spelade du Seymour? -Nej, plantan.
Så larmet gick och jag klättrade ut ur den där enorma flugfälla-dräkten.
Där stod jag på scenen i mina kalsonger framför ett auditorium fullt av folk.
-Varför det? -För att dräkten var så jäkla varm.
Så vad gjorde du?
Sen evakuerade de skolan, och jag stod utanför i mina underkläder.
Jag gav alla som skrattade eller pekade en liten bugning.
Så du var en toppkille redan då?
Ibland får jag inte riktigt till det, som med Doc.
Och hela situationen med Mel.
Jag hade precis kommit till stan och brutit med min fästmö.
Sen träffade jag Mel, och hon var allt Michelle inte var.
Jag trodde att jag ville vara med henne, men det hade inget med Mel att göra.
Vi hade aldrig ett sånt band.
Så vad letar du efter?
-Riktiga band är svåra att hitta. -Ja, det är de.
-Och de kan ta en på sängen. -Överrumpla en.
När man minst anar det.
Jag är ledsen, men jag…
Jag kan inte göra det här.
-Jag… Jag trodde du… -Nej, jag vill göra det här.
Men jag lovade Doc att vara mer professionell och…
-Tja, vi… -…jobbar ihop.
Ja.
Jag fattar.
Det gör jag.
Men det vore sorgligt om
vår första kyss blev vår sista.
God natt, dr Hayek.
Middagen är klar.
-Hej, snygging. -Hej.
Titta på det här.
-Du är så rar. -Jag kan vara det.
Hur gick det idag?
Otroligt.
Jag visste att folket i Virgin River skulle fortsätta stötta varandra.
Det driver mig.
Ja.
-Hur var din dag? -Denny sa att Rose vill komma på besök.
Jaså?
-När då? -Imorgon.
Och jag överväger det. Om det är okej med dig, förstås.
Menar du allvar, Vernon?
Vad ska ni prata om? Varför hon höll din son från dig i 50 år?
-Varför hon fejkade sin egen död? -Jag vet.
Men Denny är en del av våra liv nu,
och jag måste konfrontera det här förr eller senare.
Då får jag väl äntligen träffa Rose Miller imorgon.
-Självklart. -Eller hur?
Det är vackert här.
Ja.
Tack så mycket för
att du hjälpte mig.
Tacka mig inte än. Jag är rätt säker på att sjön är hemsökt.
Vänta.
-Allvarligt? -Jag jävlas bara.
Med allt som har pågått
låter spöken rätt kul.
Du gör allt du kan för din dotter.
Jag önskar min mamma var sån.
Hon stack när jag var i Hazels ålder.
Min pappa var inte heller så bra.
Han var en elak man.
Särskilt mot min mamma.
Jaså?
-Var han elak mot dig med? -Ja.
När jag var 15
stod jag inte ut längre.
Jag var tvungen att göra nåt, så jag högg honom i benet med en jaktkniv.
Det var sista gången han slog mig
eller min mamma.
Herregud.
Jag beklagar.
Jag stack efter Hazel föddes.
Jag ville inte att hon skulle tro att män borde vara så.
Alla kan inte vara som du.
Jag borde gå.
Det börjar bli sent och jag borde sova.
Tack för ölen
och sällskapet.
God natt, Brady.
Ja.
God natt, Lark.
För fullmånar och att släppa taget.
-Släppa taget. -Släppa taget.
Så, vad ska vi skriva i blocken?
Vi ska skriva ner det som stör oss och sen låta det brinna.
Sen ska vi låta månen läka oss och manifestera god energi i våra liv.
-Okej. -Okej.
Okej, så…
Hejdå, skuld.
Det var inte mitt fel att vi förlorade gården.
Hejdå, Brady.
Jag önskar att det kunde ha varit annorlunda.
Jag trodde att vi kunde…
Jag vet inte,
hjälpa varandra läka.
-Din tur. -Min tur.
Okej.
Jag vill släppa taget om…
…min rädsla…
…min rädsla för…
…att försöka igen och uppleva ännu en förlust.
Förlåt, jag…
Jag…
Jag fattar. Det är bara ett papper, och jag borde…
Jag kan inte göra det. Jag…
-Jag är bara… -Jag är så ledsen. Jag…
-Jag menade inte att få dig att må sämre. -Nej, det är okej.
Jag trodde att jag var på väg att lämna det här bakom mig.
Det gjorde jag. Jag bara…
Jag är en enda röra. Jag…
Nej, inga ursäkter behövs. Om vi inte kan stötta dig när du mår som sämst…
…förtjänar vi dig inte som bäst.
Nej.
Tack.
Jag tror…
…att det som fick mig igenom sorgen förr…
…var hoppet att nästa gång skulle bli annorlunda.
Men det här skulle vara nästa gång
för mig.
Och det är det inte.
Och jag bara… Jag vet inte om jag kan tro på det längre.
Kan du kliva av min motorcykel?
Du är här sent.
Gör du nattarbete?
Jag ser till att folk har det bra och att allt är låst.
Melissa uppskattar hur smidigt du skötte allt idag.
Jag med.
Bra.
Tack.
Med det sagt, Jack vill se redovisningen.
Vi vill att du ser till att det han ser tillfredsställer hans nyfikenhet.
Jag kan inte fiffla med redovisningen om jag inte vet vad som pågår.
Tänker ni informera mig?
Lyft upp tröjan.
-Va? -Din tröja.
-Varför det? -Du vet varför.
-Tror du att jag bär mick? -Det är precis vad jag tror.
Om det här ska funka
måste ni börja lita på mig.
Nöjd?
Hej.
-Hur var din dag? Bosatte sig familjerna? -Ja, det gjorde de.
Det kändes bra att hjälpa till.
Ja.
Jag vet hur det känns.
Jag ska återvända till kliniken.
Så klart du ska.
Älskling, det är toppen.
Jag förstår varför du slutade, men…
Men när vi blir gravida kan du hitta ett sätt att fortsätta så länge du vill.
Jack, jag…
Jag är klar.
Med vad?
Jag kan inte försöka igen.
-Men jag trodde… -Jag är ledsen, det är bara…
Det här har varit…
…en känslomässig bergochdalbana för mig, och jag…
Jag är så trött,
så trött på att leva på hopp och att få hjärtat utslitet
om och om igen, och jag…
Jag kan inte… Jag kan inte göra det.
Jag är klar.
Undertexter: Josephine Roos Henriksson