Привіт.
-Привіт. -Ну привіт.
Я думав, прийду, а ти ще спиш.
То от чим ти займаєшся, коли мене немає?
Мені подобається.
Це все лише між мною і лісовими звірятками.
Так. Що ж, від себе і від усіх-превсіх диких тваринок можу сказати,
що ми твої фанати.
Дякую.
Це від білок.
-А це від мене. -Дякую.
Я справді радий, що тобі вже краще.
Я теж.
І тут у тебе таке застілля.
О так. Ну, там було більше їжі. Набагато більше, але я її з'їла.
Тому це все для тебе. Пригощайся.
Мені треба йти.
Док чекає, ми йдемо рибалити.
Куди-куди?
Рибалити.
-Рибалити? -А що?
Коли я пішла з клініки, я це запропонувала, а Док погодився.
А потім, коли відмиюся від запаху риби,
я піду на пізній обід із дівчатами з гуртка шиття,
потім на дівочу вечірку з Брі.
-Чудово, що всі до тебе такі уважні. -Так.
Певно, маю ділитися своєю зіркою.
Ти хіба не зайнятий?
Так. Сьогодні все привезуть, та я не занадто зайнятий.
Ще можу з'їздити на прийом до лікарки Лортон.
Дізнатися щодо нової спроби.
А, точно.
-Поговоримо потім. -Звісно.
Дякую за квіти й лате.
-Будь ласка. -Я тебе кохаю.
І я тебе.
Щасти на риболовлі.
Дякую.
ВІРДЖИН-РІВЕР
Треба поговорити про той день.
Гарна ідея.
Присягаюся,
Сакраменто — це просто збіг.
Я не знав, що вона там буде.
Ми зустрілися в будівлі суду.
Я намагався її підтримати.
Тоді чому ти мені не розповів?
Я знав, що, якщо скажу, ти переборщиш із реакцією.
Що й трапилося.
Якщо дійсно хочеш спробувати повернути її,
треба знищити Меліссу.
То ти приніс мені мікрофон?
Так.
Носи його сьогодні на собі. Увесь день.
В ідеалі ти маєш отримати зізнання Мелісси
про відмивання наркогрошей через глемпінг,
плюс будь-яку інформацію про схованки або постачання наркотиків.
Думаєш, вона все це скаже, коли Джек поруч?
-Перестрінь її наодинці, хай говорить. -Гаразд.
Але кажу тобі, якщо вона скоро не зізнається,
я не буду й далі брехати Джеку й Брі.
Тоді зосередься на нашій меті.
Доброго ранку.
Ти рано прийшла. Ще й така нарядна на додачу.
Бос-твід.
Я ж голова адміністрації мера. Хочу справити гарне враження.
Вважай мене враженою.
Але не звикайте. Це лише на перший день.
Маю лиш один костюм.
Не одяг робить жінку.
Ну от… Я склала список пріоритетів на день.
Довгий, наче Біблія.
Новий Заповіт, та все одно…
Попереду багато справ. Але, на щастя,
голова адміністрації прийняла кофеїн і готова працювати.
Гадаю, першочергова наша справа — знайти якесь рішення
для переселенців, що мешкають у спортзалі.
Вони ще кілька місяців можуть шукати постійне житло.
Найперша справа — вам переодягтися з піжами.
Вирішення житлової кризи — на другому місці.
Слушно. Доброго ранку, Денні.
-Добрий ранок, Гоуп. -Які маєш плани?
У мене співбесіда в автомайстерні Берта.
-Щасти. -Дякую.
Доброго ранку.
Я проведу тебе, поки Гоуп перевдягнеться.
Що?
Що я можу сказати?
Моя пані впливовий політик — дуже сексі.
Упливовий політик?
Та ну. Не перебільшуй.
Жартуєш? Керівниця адміністрації мера — круто.
Це неабияке підвищення.
ГОУП + ЛІЗ = ДІЛО
Конні вчора надрукувала.
Ой, це так чудово.
Але ми з Гоуп не проводимо агітацію.
Ще ні. А коли будете, матимеш готовий матеріал і хлопця, який тебе підтримає.
Дякую за підтримку.
Звісно.
Майстерня Берта. Це може бути цікаво.
Геть неочікувано, але він єдиний покликав мене.
Було б добре навчитися ремонтувати машини, міняти колеса
або розрізняти усі гайкові ключі. Я щойно подивився, їх аж 40.
Це корисно знати.
Щасти тобі на співбесіді.
Дякую.
«Гоуп і Ліз — це діло».
До зустрічі.
Що ж, це значно більше розслабляє, ніж я очікувала.
Так, ловити рибу приємно,
та мені тут подобається, бо приходять найкращі думки.
Іноді я навіть розмовляю з рибою.
Справді?
А вона відповідає?
Уважно слухає.
Жодного тиску.
На цьому човні ніяких очікувань.
Що ж, я сьогодні уникаю тиші.
Просто слухаю музику і намагаюся заглушити свої думки.
Так.
А вони завжди крадькома повертаються, так?
-Так. -Будь до себе лагідною.
Ти багато всього переживаєш в емоційному й фізичному плані…
Розбите серце лікує лише час.
Знаєш, я завжди казала це матерям.
Та все інакше, коли ти пацієнт.
Тут я тебе розумію.
Ми в одному човні.
Розумію твою гру слів.
Так, але в нашій роботі інколи важко практикувати те, чого вчиш інших.
Як справи з Камероном у клініці?
Я запропонував йому стати партнером у клініці.
Доку, певно, це було дуже важке рішення.
Так. Але ж я не піду одразу.
Знаєш,
це ще через мій зір — він має перебрати більшу роль.
І я б дуже хотів, щоб ти теж була поряд.
Робота завжди мене зцілювала.
Залюбки.
Ой, це було легко.
Так, а покинути клініку не було.
Думаю, Гоуп мала рацію.
Бути медсестрою для мене — не просто робота.
Це покликання.
-Коли мені почати? -Щойно будеш готова.
Добре.
Чекай, що це? Я щойно…
-Це я щойно… -Підтягуй.
-Гаразд. -Так. Добре.
Гаразд. От ти й спіймала першу рибу.
Я спіймала рибу?
ЕЙРСТРІМ
Де мої черевики?
Гейзел, немає часу. Нам треба йти. Ну-бо…
Але ж черевики!
-Гаразд, загляну в сумки. -Ларк?
Боже мій. Бреді.
-Привіт. -Привіт.
-Що ти тут робиш? -Я не знав, що тут хтось є…
Вибач. Мені так соромно.
Ми йдемо. Просто забудь, що ми тут були.
-Привіт, Бреді. -Привіт, мала.
-Гейзел, збереш іграшки? -Гаразд.
Привіт.
Що відбувається?
Ми жили в початковій школі з іншими евакуйованими.
Гейзел не могла заснути, дуже вередувала через утому.
Я проходила повз. Помітила порожні трейлери.
Я подумала, що ми заночуємо, а рано-вранці підемо,
але я проспала будильник.
-Будь ласка, не викликай поліцію. Вибач. -Нічого.
Серйозно. Ти просто була хорошою мамою.
Я б дозволив тобі залишитися довше. Та я не вирішую.
Тут зараз не поживеш. От-от розпочнеться будівництво.
Привіт, як справи?
Доброго ранку.
Привіт.
Я тебе пам'ятаю.
Так, і я тебе пам'ятаю.
Безель, так?
Ні, Гейзел.
О, Гейзел.
-Не циферблат? Ні? -Ні.
-І не зозулька?
То що тут?
-Та знаєш… Ми тут… -Бреді хоче захистити мою гідність.
Але я не хочу брехати.
Ми самовільно вселилися.
Вибач. Просто… Нам не було куди дітися.
Але ми вже йдемо.
Гейзел?
Овва, стривай.
І куди ви підете?
Гаразд, може вам краще
залишишся тут? Ну, поки не влаштуєтеся.
Тут?
Тобі треба десь стати на ноги. У мене є місце.
Усе просто.
Боже мій. Дякую.
Усе добре.
Я лише скажу Гейзел.
Гаразд.
До роботи.
Так. Слухай,
я не знаю, чи варто їм залишатися тут.
Чому?
Це ж будівництво. Тут може бути небезпечно.
Що, переживаєш, що мала угонить навантажувач?
-Ні, просто… -Ну-бо, у неї шестирічна дитина.
Я не виставлятиму їх на вулицю.
Так, твоя правда.
Гаразд. Піду привітаюся з Меліссою.
Піди принеси їм якихось припасів.
Так, звісно.
-Доброго ранку. -Гарний нині день.
Авжеж. Не віриться, що ми нарешті це робимо.
Щось забагато пишності й помпезності для хліба і яєць.
Спокійно, не будь хейтером.
Це мій славнозвісний французький тост.
Добре.
-Проковтну свої слова. -Так?
Це точно варте пишностей.
-А як щодо помпезності? -Дуже смачно.
Слухай, я знаю, що ти сказала, що із Джеєм усе скінчено,
але відчуваю, що для нього це ще не кінець.
Чому?
Він сам мені так сказав.
Як я вже казала, не хвилюйся за Джея.
Краще хвилюйся про мої плани для нас на сьогодні.
Ти ж наче казала, що ми просто відпочинемо.
Так.
А, ти ж мене геть не знаєш, правда?
Ні, я віддаю перевагу враженням, а не відпочинку.
Гаразд. Що ж, уперед.
Ні, поки я не доїм свій помпезний тост до останньої крихти.
БАР «У ДЖЕКА»
Ми раді, що ти повернулася, Мел.
Я теж.
-То над чим ти сьогодні працюєш? -Гадаю, я закінчу сукенку.
Хіба це не золотко?
Аплікація з пташкою. Це так чудово.
Дякую.
Це нагадує мені маму.
Вона називала мене своєю пташкою.
Я вирішила, що після пожежі чийсь пташці знадобиться сукня.
Дуже мило з твого боку.
Не припиняй літати, люба.
Отже, пані, чи не розкажете мені про міські плітки?
Ні, ми не пліткуємо.
Обмінюємося провокаційними місцевими новинами.
Наприклад, ви знали, що Мюріель співмешкає з Камероном?
Для мене це новина.
Не кажи так, наче там щось огидне.
Я оселилася в його гостьовій, поки ремонтують мій дім.
Співмешкаю з його тренажером.
Гадаю, зручності в моїй хатині не такі привабливі, як у доброго лікаря.
Та припини вже!
Між мною і Камероном нічого немає.
Камероном.
-Привіт. -Вітаю.
-Привіт. -Можна тебе на хвилинку, Мел?
Звісно.
Як справи?
Я чув, ти погодилася повернутися до клініки.
Так, погодилася.
Це чудово. Без тебе ми б не впоралися.
Як довела твоя присутність навіть під час відсутності.
Тож…
-Добре, що це тепер офіційно. -Так.
Може, це здасться занадто,
але ти маєш знати,
що я на власні очі переконався, як помилявся щодо Джека.
Вибач, що я засуджував його.
Дякую. Я вдячна, що ти це сказав.
-Побачимося на роботі. -Так. Побачимося на роботі.
Я заїду в магазин Свінтона,
куплю стейки на вечерю. Як тобі?
Так, а я візьму гарне мерло.
-Чудово. Бувайте, пані. -Бувай.
Сьогодні місяць у повні.
Має бути приголомшливо красиво.
Знаєш, що кажуть про повний місяць, Мюріель?
Ні, а що кажуть про повний місяць, Конні?
Трапляються шалені речі.
Дуже шалені.
Господи.
Я завжди вважала, що шлях до серця бригади лежить через шлунки.
Бреді зібрав надійну команду.
Який чудовий краєвид!
За кілька місяців мандрівники з великих міст будуть тут ховатися.
Що ж, на цій ноті,
оскільки до офіційного відкриття ми ще маємо якийсь час,
я сподівався, що ми дозволимо пожити тут евакуйованим.
Вони сплять у спортзалі, у машинах.
Я думаю, що це прекрасна ідея.
Скажу Гоуп, хай розраховує на нас.
І, Джеку?
Нік розповів про твою втрату.
Мені дуже прикро.
І я хочу, щоб ти знав, що тобі нема про що турбуватися.
Дякую. Чесно кажучи, я радий, що маю на що відволіктися,
тож коли поговорю з Гоуп,
я почну працювати над підбиванням чеків і рахунків.
Власне, я вже просила Бреді подбати про це.
Подумала, ти захочеш провести якомога більше часу з Мел.
Можеш навантажувати мене роботою.
Я хочу докласти власних зусиль. Я роками веду бухгалтерію.
Я знаю, що ти можеш.
Гадаю, я відчуваю, що ми тепер наче сім'я.
У моїй родині ми дбаємо одне про одного.
Дякую. Я це ціную.
Готовий?
О, гра почалася.
Уперед!
Ось і я!
Так!
Не відставай, Пасторе.
-Обережно на повороті! -Пройшов!
Пастор збісився.
Так.
А звідки в тебе таке ім'я?
Від мами. Вона дала мені це прізвисько в дитинстві.
Каже, я мало говорив, але коли говорив,
усі слухали.
Хлопчик і його паства.
Так, практично.
Усе почалося як жарт, але, як усі влучні прізвиська,
воно приклеїлося.
Не знаю, просто…
Наче природніше, ніж справжнє ім'я.
А яке в тебе ім'я
Енґельберт.
Це дуже унікальне ім'я.
Так, міцне.
Та я жартую.
Я Джон.
Добре.
Він ще й жартівник.
Так, жартів маю мільйон.
Якою ти була малою?
Дикункою.
Так, я з родини багатьох поколінь шибайголов. Переважно пожежників.
-Батьки, певно, пишаються тобою. -Наразі це питання спірне.
Тато злиться на мене через Джея.
Він старомодний, не підтримує розлучень.
Йой.
Я стою на своєму, хай тато так і знає. І Джей теж.
Привіт, Мел.
Привіт.
Я знаю, що ти не готуєш. Я бачу ці знамениті халапеньйо.
А Гоуп обіцяла не передавати більше запіканок.
Сказала, зробить і мені, якщо я відвезу цю.
Та й визнай, її південно-західні запіканки — бомба.
Правда, добре. Давай її сюди.
Як ти тримаєшся?
Знаєш, тримаюся.
Я пізніше не зайнята, можу допомогти із запіканкою.
Дякую.
Власне, сестра Джека, Брі, запросила мене випити. І ти приходь.
Вона не проти?
Ні, вона чудова. Ти їй сподобаєшся.
Якого біса? Це не дитяча ліга, пане.
Джек сказав, що тебе вигнали з гри «Доджерс». Тепер я розумію, чому.
Ой, та Джек перебільшує, еге ж? Мене твердо попросили піти.
І знаєш що? Кричалку не я почала.
І сказав, що пітчер почервонів від твоїх висловів.
То через стероїди.
Та й він заслужив на кожне слово,
бо ледь ворушився, геть як оцей малий.
Не хотів би я потрапити під твій гнів.
Навряд чи й зможеш.
Дякую за сьогодні.
І за крильця.
Так. Звісно. Це найменше, що я могла зробити.
Ти-бо мене підтримував.
Це підводить мене до наступного питання.
Я сподівалася, що ти зробиш це ще раз.
-Досить із мене поїздок до аеропорту. -Ні. У моїй компанії команда із софтболу.
Завтра в нас гра,
а гравець шорт-стопу зламав ногу на дружбинах у Нешвіллі.
Я сподівалася, може, ти б підмінив?
Заміну шукаєш.
Хто ж відмовить цьому личку?
-Так. Так, я зіграю. Так. -Так?
-Так! -Так. Хочеш ще по пиву?
-Так. Якщо ти вже встав. Дякую. -Добре.
БРЕДІ: ПРОБАЧ ЗА ПОЗАВЧОРА. Я НАПАРТАЧИВ
-Усі фургони мають живлення? -Так, усе є.
-Джеку. -О, ви вчасно.
Хочеш провести сім'ї до трейлерів?
Зараз.
Лицарі в блискучих обладунках.
Дякую, хлопці.
Та нема за що.
Ти чудово вчиняєш, Джеку.
Що ж, мене-бо Бог милував.
А, і дякую, що взяв на себе всі рахунки
й замовлення.
Ти про що?
Мелісса сказала, що ти впорядкуєш квитанції за матеріали
й оплату праці.
Звісно. Так, звісно. Я вчора мало спав,
усе як у тумані, та це під контролем. Облік у порядку.
-Якщо хочеш, я перевірю за тобою… -Джеку?
Там питання про кондиціонер. Покажеш, як працює?
Так, я зараз.
-Дякую. -Так.
Я все зроблю. Не хвилюйся. Я влаштую наступну сім'ю.
Привіт, проходьте. Вам зараз ліворуч.
Сьогодні було круто.
Ти любиш виштовхувати мене за межі моєї зони комфорту.
Так. Набагато краще, ніж день відпочинку, так?
Що ж, тепер моя черга виштовхнути тебе з твоєї.
Що насправді сталося між тобою і Джеєм?
Оця глибина й серйозність — це…
Наче незвідана територія.
Можна рухатись повільно.
Що ж…
Я зустріла Джея на підготовці.
І, як можеш уявити,
атмосфера там напружена. Особливо, якщо ти жінка.
Я була єдиною, хлопців бентежила моя присутність, крім Джея.
Він був привітним, зарозумілим, але милим.
Я сприйняла його апломб за впевненість.
Тільки після весілля я зрозуміла, що так він маскує свої комплекси.
А як довго тривав шлюб до початку…
На сьомому році.
Усе пішло шкереберть, коли ми обидва подали заявку на підвищення.
Джей мірявся силою.
Почав принижувати мене перед командою,
а оскільки він хлопець, а я — ні,
повірили його словам: «Вона надто тендітна».
І Джей отримав підвищення замість тебе.
Так. А потім попросив припинити працювати пожежницею.
«Сиди вдома, створимо сім'ю».
Я геть не розуміла, чому це я маю звільнитися.
Співчуваю.
Джей хотів, щоб я зреклася своїх мрій.
Я відмовилася.
-Він попросив розлучення. -Як ти досі з ним працюєш?
Після всього?
Ти з морської піхоти. Знаєш, як це —
не ладнати з тим, з ким ти в парі.
Так, забуваєш про особисті проблеми заради загального блага.
-Так. -Але надовго тебе не вистачить.
Ти заслуговуєш на те, чого хочеш.
Чоловіки втлумачують мені,
що говорити можна, лише стоячи позаду них.
Зі мною можеш стояти, де схочеш.
Лиш тримай тим часом мою руку.
То скільки в мене залишилося з тобою часу?
Я поки ще чекаю.
Усе в нас може вийти, якщо схочемо.
КОМУ: БРІ ПРОБАЧ ЗА ПОЗАВЧОРА
Привіт.
Я вже збирався йти.
Хотів узнати, чи ще щось потрібно.
Думаю, на один день достатньо. Гейзел уже сопить.
Клас.
Гаразд. Що ж, на добраніч.
Агов, Бреді.
Маєш час випити пива?
Це найменше, чим я можу віддячити за все.
Так.
Так, звісно.
Мені нема куди спішити.
Це було б чудово.
Вела натхнені промови, як у фільмі «Кілька хороших хлопців»?
Звісно. Більшість справ я завершила
вартими Оскарів монологами про правду й честь.
-Справді? -Ні.
Більшість і до суду не дійшли. Закінчилися жалюгідним арбітражем.
Бачиш, я ж казала, що ви потоваришуєте.
Так і є.
Я дуже рада, що ви тут. Мені потрібен час із дівчатами.
Мені теж.
Ми з Бреді розійшлися.
Що? Офіційно?
Так.
Люба, мені так прикро.
Чоловіки.
Звісно, тобі це легко казати.
Та ні, я рада, що я не єдина тут сиджу й кисну.
О ні, а що сталося?
Просто… Мені шкода всього, що сталося під час пожежі.
О, Єво, це було поза межами твого контролю.
Це не зовсім так.
Під час пожежі у мене стався напад болю.
Такий сильний, що я впала і забила голову.
Досі не схоже, що це була твоя провина.
Може, якби я погодилася
на лікування раніше, я б не наражала сестру на небезпеку.
Єво, навіть якби ти погодилася,
не було жодних гарантій, що біль би зник.
Гаразд? Такі думки не принесуть користі.
Так.
-Хлоя в безпеці. Це головне. -Так.
Треба просто жити далі.
-Так! -Так!
Так.
На щастя, сьогодні повний місяць.
Найкращий час, щоб позбутися усього непотрібного.
-У тебе є вогнище? -Так.
Гаразд. Потрібен кристал, блокнот і ручка.
-У тебе є кристал? -Ні.
Гаразд.
Скажи, що ми не будемо вити на місяць.
Знаєш, вона з Портленда. Що тут скажеш?
-Привіт. -Привіт.
Як пройшла співбесіда?
Берт поставив мені купу запитань, на які я не знав відповідей,
а тоді його дружина дала мені пиріг. Тож…
Гадаю, не дуже.
Дуже мило з боку Ширлі. Шкода, що не отримав роботу.
Нічого. Берт сказав, я можу повчитися.
Отби ж реставрувати класичні авто.
Так. Отже, ти шукаєш роботу.
Тобто плануєш залишитися у Вірджин-Рівер?
Так. Знаєш, я хотів подорожувати, але з новою роботою Ліззі
доведеться це відкласти.
Я на тебе не тисну.
Я надзвичайно радий, що ти тут.
Я теж.
І… Я теж не хочу на тебе тиснути…
але вранці дзвонила бабуся Роуз.
Вона хотіла приїхати в гості.
Дуже хоче зустрітися з Ліззі. Подивитися на моє життя. Побачити тебе.
Гадаю, пожежі її теж налякали.
Отже, вона говорила про завтра, але це якщо ти не проти.
Я знаю, що ви не розмовляли про те, що сталося з моїм татом.
Ні, не розмовляли
Але, мабуть, настав час.
Дай мені обговорити це з Гоуп.
-Справді? -Так.
Гаразд. Дякую. Я…
Зрозумій, я знаю, що це складна ситуація.
Дуже важливо, що ти не відмовив.
Покладу це в холодильник.
То хто ж увімкнув сигналізацію?
Друг Еліас. Розлютився, що я мав головну роль у «Крамничці жахів».
Чекай. Ти грав Сеймура?
Ні, рослину.
Спрацювала сигналізація, я виліз із величезного костюма мухоловки.
І от я стою на сцені у самих лише білих труселях,
а переді мною повна зала людей.
-Чому? -Бо в костюмі було спекотно.
І що ти зробив?
Тоді евакуювали всю школу, а я стояв надворі в спідньому,
і коли хтось тицяв пальцем чи сміявся, я кланявся в його бік.
Гаразд, навіть тоді ти був класним актором.
Іноді мені здається, що майстерності малувато, як-от із Доком.
Або в усій цій ситуації з Мел.
Я щойно приїхав у місто, розійшовшись із нареченою,
тут зустрів Мел, а в ній є все, чого нема в Мішель.
Тож я подумав, що хочу бути з нею,
але це насправді не про Мел.
Ми з нею ніколи не мали такого зв'язку.
То що ти шукаєш останнім часом?
Справжній зв'язок важко знайти.
Так, і буває, що він може заскочити тебе зненацька.
-Збити тебе з ніг. -Саме тоді, коли найменше очікуєш.
Мені дуже шкода, але я…
Я не можу.
Я подумала, ти…
Та ні, я хочу це зробити,
але я пообіцяв Доку, що буду більш професійним і…
Ну, а ми ж…
Працюємо разом.
Добре, так.
Я розумію.
Справді.
Та було б дуже сумно,
якби наш перший поцілунок був останнім.
Добраніч, лікарю Гаєк.
Вечеря готова.
-Привіт, красунчику. -Привіт.
Ну ти поглянь.
Ти такий милий.
Так, я це можу.
Як усе пройшло?
Неймовірно.
Я знала: мешканці Вірджин-Рівер піклуватимуться одне про одного.
Це мене мотивує.
Так.
Як минув твій день?
Денні сказав, що Роуз хоче приїхати.
Справді?
-Коли? -Завтра.
І я готовий про це подумати. Якщо ти не проти, звісно.
Ти серйозно, Верноне? Про що ви говоритимете?
Чому вона 50 років приховувала від тебе сина?
Чому імітувала свою смерть?
Знаю,
але Денні тепер частина нашого життя,
і мені доведеться рано чи пізно із цим зіткнутися.
Тоді завтра я нарешті познайомлюся з Роуз Міллер.
-Звісно. -Так?
Яка гарна місцина.
Так.
Дякую тобі дуже за допомогу з поселенням.
Ще рано дякувати.
Та й в озері повно злих духів.
Чекай.
Серйозно?
Я просто жартую.
Зважаючи на всі минулі події,
привиди — це навіть весело.
Ти робиш усе можливе для своєї доньки.
Отби моя мама була такою.
Вона пішла, коли я була у віці Гейзел.
Та й тато теж не був найкращим.
Він був злим.
Особливо до моєї мами.
Так.
І до тебе теж був злий?
Так.
Коли мені було 15,
я більше не витримувала.
Треба було щось зробити, тож я вдарила його мисливським ножем у ногу.
Тоді він востаннє підняв руку на мене або на мою маму.
Боже.
Мені дуже шкода.
Після народження Гейзел я пішла.
Хай не зростає з думкою, що чоловіки отакі.
Не всі ж такі, як ти.
Мені треба йти.
Уже пізно, і я маю поспати.
Дякую за пиво й компанію.
Добраніч, Бреді.
Так.
Добраніч, Ларк.
За повний місяць і полегшення.
-Полегшення. -Полегшення.
То що нам писати в цих блокнотах?
Запишемо те, що нас турбує, а тоді спалимо.
А потім хай місяць нас зцілить і проявить добру енергію в нашому житті.
-Добре. -Добре.
Гаразд. Отже…
Прощавай, почуття провини.
Утрата ферми — не моя провина.
Прощавай, Бреді.
Я б хотіла, щоб усе було інакше.
Я думала, може, ми могли б, не знаю,
зцілити одне одного.
-Тепер ти. -Моя черга.
Добре.
Я хочу відпустити…
свій страх.
Страх…
нової спроби й іще однієї втрати.
Вибачте, я не…
Я все розумію. Це лише папірець, і я б мала…
Та я просто… Я не можу. Я…
Мені дуже шкода. Я не хотіла, щоб тобі стало гірше.
Ні, усе гаразд. Тобто, я думала, що це все мине. Справді. Я просто…
Я в розпачі. Я не…
Ні. Не треба вибачень.
Як не приймемо тебе в горі…
То не варті тебе у щасті.
Так.
Дякую.
Гадаю…
Раніше я переживала часи горя завдяки тому,
що мала тоді надію, що наступного разу все буде інакше.
Але це ж і мав бути той наступний раз.
Тільки ні.
І я просто… Я вже думаю, що більше не зможу в це повірити.
Злізеш із мого мотоцикла?
Ти якось спізнився.
Працюєш по ночах?
Переконався, що про людей подбали й що все зачинено.
Мелісса оцінила, як ти сьогодні все гарно владнав.
І я теж.
Добре.
Дякую.
Хіба лише Джек просить подивитися записи.
Ти маєш показати йому все, що задовольнить його цікавість.
Я не можу підробити облік для Джека, не знаючи, що відбувається.
То ви розповісте чи як?
Підніми сорочку.
Що?
Сорочку.
Чому?
Сам знаєш.
Ти що, думаєш, на мені мікрофон?
Саме так я і думаю.
Якщо ж усе добре, ви маєте почати мені довіряти.
Задоволений?
Привіт.
Як пройшов день? Сім'ї влаштувалися?
Так.
Приємно допомагати.
Так.
Я знаю це відчуття.
Я повернуся в клініку.
Ну звісно.
Люба, це чудово.
Тобто я розумію, чому ти пішла, але…
Та я певен, коли завагітніємо,
ти знайдеш спосіб бути корисною скільки захочеш.
Джеку, я…
Думаю, з мене годі.
Чого?
Жодних нових спроб.
-Але я думав… -Знаю. Вибач. Просто…
Це було…
Для мене це наче американська гірка з емоцій, і я…
Я так утомилася.
Я так утомилася жити надією і відчувати, як мені вириває серце
знову і знов. І я…
Я так не можу.
З мене годі.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька