Okay, sådan.
-Til jer. -Tak.
Jeg mener… Ærligt talt ved vi ikke, hvad vi skal sige.
"Tak" føles ikke rigtig som nok.
Det var tydeligvis meningen.
Det er jeres barn.
Jeg håber, det er okay at spørge.
Hvordan besluttede I det?
Vi skulle tydeligvis finde ud af en del om os først.
Jeg mistede Marley, fordi jeg var en idiot.
Og jeg ville ikke miste hende igen.
Jeg troede, at hvis jeg forpligtede mig til barnet, så ville det fikse os.
Men…
Han er intet fiks.
Vi måtte være ærlige omkring, om vi kan give ham det liv,
vi mener, han fortjener.
Og det ærlige svar er nej.
Vi er ikke klar.
Jeg har én anmodning.
Hvad som helst.
Kan vi gå tilbage til fødselsplanen? Vil du være min jordemoder?
Helt sikkert. Ja.
Og lover du,
at du vil studere igen?
-Du lyder allerede som en far, Jack. -Ja.
Og ja, når barnet er født, flytter vi til Sacramento.
Jeg havde ikke overvejet, om I ville flytte. Jeg…
Vi vil selvfølgelig holde kontakten.
Vi sender billeder og videoer af barnet.
Ikke et stykke tid.
Vi har besluttet os, men det bliver ikke let, så…
Så jeg får brug for lidt tid.
-Ja. -Okay.
Vi lader jer bestemme.
Og når han er født…
…vil vi helst ikke se ham.
Vi håber, I forstår. Det er ikke, fordi vi er ligeglade, så…
Så derfor skal I være de første ansigter, han ser.
Og de første stemmer, han hører.
Sådan skal det starte for ham.
Og jer.
Tak.
Jeg havde glemt,
hvor godt jeg sover ved siden af dig.
Jeg savner det her.
Undskyld, det tog mig så lang tid.
Det betyder intet.
Vi er her nu.
Det betyder noget.
Det føles anderledes.
Mere virkeligt.
Bare det her.
Os.
At vælge hinanden af de rette grunde denne gang.
Og det her…
Hvad er det her helt præcis?
Det har vi ikke talt om. Har vi?
Nej. Vi har ikke talt så meget.
-Nej. -Nej.
-Men jeg vil ikke dumme mig. -Det betyder meget for mig.
Også for mig.
Okay.
Så lad os nulstille og starte forfra.
-Ja. -Ikke?
Være mere bevidste denne gang.
Ja.
Som om vi dater igen for første gang.
Men med fordelen af alt det, vi har lært.
-Det kan jeg godt lide. -Ja.
Så,
fordi vi dater nu
igen,
har jeg et spørgsmål.
Okay.
Et spørgsmål?
Tager du med til Grundlæggernes dag?
Grundlæggernes dag?
Ja.
Det vil gøre det offentligt.
Og det er nok det, jeg spørger om.
Kan du klare det?
Hold fast i den tanke.
-Hej. -Hej.
-Hvordan går det? -Godt. Vi forstyrrer vel ikke?
Nej, slet ikke.
Hvad så? Hvordan gik det med Marley og Eamon?
Tja…
Åh gud.
De vil gå videre med adoptionen, så…
-Det er utroligt. -Ja.
-I bliver endelig forældre. -Ja.
-Jeg bliver tante. -Ja.
Og undskyld, Joey, Donna og Mary, men jeg bliver den seje tante.
Slik i tasken. Jeg lader ham være længe oppe…
Okay, du bliver ikke babysitter.
Okay, fint. Og jeg klarer det juridiske.
Jeg ringer til adoptionsbureauet.
-Godt. -Tak. Det sætter vi pris på.
-Jeg… -Undskyld.
Afbryder vi noget?
Kom bare ud. Du er afsløret.
-Hej. -Hej.
Undskyld, jeg forstyrrer. Og tillykke.
-Tak. -Ja.
Tak.
Ja.
Vi bør vist også sige tillykke.
-Ja. -Ja.
Du har gjort det igen, borgmester McCrea.
Hvis det ikke inspirerer byen, så ved jeg ikke, hvad der gør.
Ja.
Borgmester?
Okay.
-Gå ikke i panik. -Det gør jeg ikke.
Godt. Gå i panik, hvis du vil.
Ikke et panikanfald, men vær klar til at flippe lidt ud…
-Tony. Du skræmmer og irriterer mig. -Undskyld. Gladys ringede.
-Hun og Greg har influenza. -Jeg ringer til dem.
Godt. De kan ikke stå i kyseboden.
-Hvorfor flipper du ikke ud? -Fordi vi kan fikse det.
Tag Dina og nogle materialer fra tæppeboden og kombiner dem.
Kombiner dem? Det er genialt. Jeg…
Borgmester, du er god under kriser.
Du er som en ung Margaret Thatcher. Ved du det? Ja.
Okay, kom så. Nej, denne vej.
Kom. Herovre. Følg efter mig.
Jeg savner Lizzie. Jeg kommer om lidt.
-Kan jeg hjælpe dig med det? -Jeg klarer det selv.
Det handler ikke om hesten, vel? Jeg forklarede det…
Hest eller ej, du har insinueret dig selv tilbage i min kones liv.
Og jeg kan ikke lide det, og jeg stoler ikke på dig.
Ikke den mindste smule.
Har vi et problem?
Nej. Ikke, hvis du bliver på dit sted.
Mit "sted"?
Hvis du vil tale om mit sted,
så lad mig minde dig om, at du står på mit sted.
-Og jeg forventer mere respekt. -Virkelig? Respekt?
Respekt skal fortjenes.
-Ved du det? -Drenge, drenge… Jeg er væk i to minutter.
Vernon, skal du ikke tilbage til klinikken?
Jo, men jeg vil tale færdig om respekt…
Vernon…
Du har intet at bekymre dig om.
På din alder, virkelig?
Han startede.
GRUNDLÆGGERNES DAG
-Velkommen til jeres første fejring her. -Det er uvirkeligt.
Hvad sagde jeg?
Gør de det ofte eller…
-Ja. -Konstant.
-Ja. -Okay.
Hej, Jack. Nyder du festlighederne?
Jeg skal se på maden, så hyg jer, I fire.
Vi ses senere.
Okay, hvad vil I først? Vi kan…
Vi kan lave stearinlys.
Der er smedearbejde.
Det er løgn. Jeg kan se et skilt for en sarsaparilla-bar.
-Det vil jeg prøve. -Okay.
Okay, sarsaparilla.
Sådan. Eamon, sæt farten lidt ned.
Jeg går for to her!
-Denny, du mister godt guld. -Det er svært.
Du hvirvler for aggressivt.
Hvis du kan gøre det bedre, så værsgo.
Mine hænder er lidt fulde.
Jeg kan tage Koko lidt.
Så I kan være alene.
Du forlod huset i dag.
Intet pres.
Okay. Her.
Kom her, Koko.
Du godeste.
Jeg glæder mig til at præsentere dig for folk.
Så går vi. Kom.
Okay.
Må det bedste fad vinde.
Tænk, at du officielt bliver far.
Tak, bror.
Tænk, at det er vores sidste arrangement sammen.
Stop, før der kommer tårer i maden.
Giv mig otte trailboss-bisonburgere, to cheddargryn, fire gange præriefritter
og en hurtig budding.
Okay. De elsker Western-maden.
Okay, jeg hjælper. Det er meget.
Nå…
Jeg er glad på dine vegne, men det bliver ikke det samme uden dig.
-Kan du huske, da du tilbød mig jobbet? -Ja.
-Da du besøgte mig, ikke? -Jo.
Helt fortabt i livet.
-Jeg vidste ikke, hvad jeg ville. -Det husker jeg.
Jeg viste dig rundt i baren. Den var ikke færdig endnu.
Jeg var stolt over min menu.
Jeg syntes, sliders var revolutionerende.
Kom nu. Alle elsker miniburgere.
Og du begyndte at tale om grønkålssalat og brioche-ostesandwich.
Jeg troede, at du ville grine af mig.
Kom nu. Jeg stolede på dig.
Du skabte
mere end en menu. Du…
Du skabte et sted, hvor alle føler, at de har en plads ved bordet, så…
Tak.
Du gav mig et job.
Et nyt liv her.
Du hjalp mig, og det vil jeg aldrig glemme.
Det har været sjovt, ikke?
Nu kommer det næste.
Så bosætterne nåede endelig over Sierra Nevada-bjergene
i sommeren 1875,
trætte efter rejsen, men stadig på jagt efter noget, de ikke havde fundet.
Et sted at hvile,
et sted at bygge, et sted med håb.
Jeg dør af tørst.
Jeg tror, vi er tæt på noget.
Ja, døden.
Vent. Jeg hører noget. Jeg hører vand.
Gudskelov, du fandt en flod.
Nej, jeg gjorde ikke. Jeg fandt et hjem.
Hvad skal vi kalde det?
Her er så smukt og uberørt.
Jeg ved det. Vi kalder det Virgin River.
Jeg ved ikke, om pastor McCoy vil synes om det.
Okay, kom. Afsted.
-Er du okay? -Ja.
Jeg kan ikke finde den rette stilling.
Over 50 år efter bosættelsen
stod folk i Virgin River over for den største trussel.
Bjerget brænder!
Hvad gør vi?
Åh nej!
Vi elsker dig, chef!
Selv som brandchef og eneste medlem af brandvæsenet
kan jeg ikke slukke ilden alene.
Hørte I det? Kom så, folkens!
Tag en spand. Kom så. I gang.
Vores stolthed over byen reddede os
og blev det fundament, den blev bygget på.
Ja!
Endelig, i 1984, ledte vores første og eneste borgmester, Hope McCrea,
officielt inkorporeringen af vores by.
Jeg har boet i byen hele mit liv.
Jeg har set den vokse, forandre sig, snuble og rejse sig igen.
Og vi har aldrig glemt vigtigheden af selvforsyning,
tradition og fællesskab!
Hvert år giver Grundlæggernes dag os en grund til at stoppe op, reflektere
og huske, hvor vi kom fra, og hvor vi er på vej hen.
Som nogle af jer ved, er der nogle folk, ikke herfra,
som ser på vores lille stykke af himlen og ser muligheder,
ikke fællesskab.
Vi har ikke brug for, at folk vil fikse det, som aldrig var i stykker.
Ja!
Fordi Virgin River er ikke bare en prik på et kort, men vores hjem.
Og det er op til os at sikre, at den forbliver sådan
nu og for alle kommende generationer.
Vær søde at skrive under på borgerforslaget,
som skal beskytte Virgin River mod eksterne selskaber.
Hvem vil starte?
Må jeg få æren?
Det må du.
Tak, Roland.
Tak.
Godt.
Hvor er Marley og Eamon nu?
Stearinlys, tror jeg.
De går op i Grundlæggernes dag.
Ja, som jer og jeres snitning.
Intet er bedre end at lave noget særligt af en træblok med en skarp kniv.
Ja.
Det må være en drengeting.
Har du og Jack fundet på et navn til mit barnebarn?
Nej, ikke endnu.
Jeg har altid holdt af navnet Vernon.
-Har du? -Vernon?
-Nej. Everett. Det er et navn. -Nej.
-Mel? -Okay. Ja?
-Vi er vist klar til at tage hjem. -Nå. Er du okay?
Jeg ved det ikke. Jeg har svært ved at få vejret.
-Føles det som veer? -Nej.
Nej, det er bare vejrtrækningen.
-Er du okay? -Vi klarede det, bror.
Det gør vi altid. Takket være din mad.
Apropos, så skal du vide,
at jeg laver den første reservation på din nye restaurant.
Aftale.
Det minder mig om…
Frikøbsaftalen.
Du skal bare skrive under og give mig den, så klarer jeg resten.
Jack.
-Mel har brug for dig. -Alt okay?
Ja.
Det er Marley.
Imponerende for en fyr, der har en motorcykel, ikke en hest.
-Begynderheld. -Ja.
-Din tur. -Okay.
Jeg hjælper dig. Du skal…
Stop. Du prøver at forvirre mig.
Det er ikke det, jeg prøver på.
-Ved du hvad? -Hvad?
-Det er en familiebegivenhed. -Okay. Vi holder det anstændigt.
-Seriøst? -Hvad skal jeg sige?
-Du er bare god. -Jeg er god.
Skal jeg slukke endnu en brand i dag?
Betyder det, hvad jeg tror?
Ingen Cal Fire.
-Jeg er glad på jeres vegne. -Tak.
Kan vi tale om tøjet nu?
-Ja. -Absolut ikke.
Du var god deroppe, chef. Er du på vej til Broadway eller…
Jeg nøjes med syklubben.
-Ja. -Fint.
-Det fuldender det. -Jeg skal have sådan en.
Tak.
Nå, fortryder du det?
Sarsaparillaen?
Nej, at du blev et par dage til.
Min chef var ikke så glad for det, men jeg forklarede omstændighederne.
Hvilke omstændigheder?
At jeg mødte en lækker betjent, jeg var vild med for nogle år siden.
Han inviterede mig ud, og jeg kunne ikke sige nej.
-Ærlig snak med chefen. -Hun er vant til det.
Ja.
Jeg vil faktisk savne byen.
Du kan komme på besøg.
Når som helst.
Er du nogensinde i L.A.?
Det har jeg ikke haft en grund til.
Før nu.
Hvad med en hurtig budding?
-Nej. -Okay.
Ærlig snak igen.
-Undskyld. -Elsker det.
Der er han.
Ja, der er hans lille hånd.
Lige der.
Okay, jeg måler dit fostervand.
Det er nok derfor, du har mavesmerter og åndenød.
Jeg håbede, det var præriefritterne.
Og at jeg er på størrelse med et hus.
Det er ikke præriefritterne.
Normale fostersække er to til fire centimeter.
Okay.
Din er otte.
Du har polyhydramnios.
Det er for meget fostervand.
Okay. Hvad gør vi?
Kan vi tømme den? Jeg er tæt på min termin.
Vi kan hjælpe dig, men polyhydramnios
betyder af og til, at der er noget med barnet.
Som hvad?
Det ved vi ikke, og vi kan kun finde ud af det med mere avanceret udstyr.
Så Grace Valley?
Nej.
Der er et sted tættere på.
Dr. Hayes.
Dr. Mullins. Skal jeg gøre klar til anden runde?
-Du har hjælpere med. -Omstændighederne har ændret sig.
Vi har brug for dig.
Og du søger ressourcer, som vi har til rådighed.
Hør her.
Vi har en kvinde. 22 år.
-Hun er fuldbåren med polyhydramnios. -Med vores barn.
Vi har bekymrede for barnet. Kan du hjælpe os?
Så er du sød.
Vi kan lave en scanning i uge 40 her.
-Godt. -Jeg henter Marley.
Tak.
Mel, vil du helst gøre det?
Ja.
Må vi tale med Marley alene?
Vi er sammen om det. De kan blive.
Vi ved, hvad der er med barnet.
Han har superoinferior ventrikler.
Det er en sjælden medfødt hjertefejl,
hvor de to ventrikler er placeret over hinanden i stedet for side om side.
Hans hjerte har svært ved at pumpe blod ud til resten af hans krop.
Og fordi hans krop er på overarbejde med at følge med i cirkulationen,
kunne han ikke absorbere fostervandet, som han burde.
Klarer han sig?
Han skal opereres.
Sandsynligvis en række.
Målet er at omdirigere hans blod og fjerne presset fra hans hjerte.
Og det er komplekst, men der er en vej fremad.
Operationen er sjælden på Grace Valley.
Jeg vil anbefale at finde en specialist, som kan udføre proceduren.
-Jeg ringer gerne rundt. -Ja, tak.
Vi kan måske samarbejde, dr. Hayes.
Ja.
Tak.
Hey.
Vil Marley klare sig?
Ja. Marley, du skal nok klare dig.
Mel, Jack, jeg er så ked af det.
-Åh gud. Nej. -Nej.
Det er okay.
I skal ikke. Jeg ringer til bureauet. I er ikke forpligtet.
Hør her, Marley.
Vi fokuserer bare på barnets helbred lige nu, okay?
Marley. Se på mig.
Det skal nok gå.
-Det skal nok gå. -Okay.
Hvordan gør vi det her?
Vi fortsætter bare.
Ja, der er ingen garanti for, hvor længe barnet vil leve.
Nej, men der er ingen garanti for noget i livet.
Det ved vi begge to.
Hey.
Det er vores barn, og vi vil elske ham,
om han lever 100 sekunder eller 100 år.
Den lille sjæl, den var til os.
Han fandt os.
Han har brug for os.
Fordi vi er folk, som gør svære ting.
Og vi må satse på vores søn.
Han er vores søn.
-Han er vores søn. -Ja.
Han er en Sheridan.
-Han vil kæmpe. -Ja.
Men lige nu skal vi kæmpe for ham.
Vernon?
-Hej. -Vi klarede det.
Vi fik underskrifterne til forslaget.
Grace Valley kommer aldrig til at røre vores by.
Hvad er der?
Mel og Jack.
De fik dårlige nyheder i dag.
Barnet, de adopterer, har en medfødt hjertefejl.
Åh nej.
Ja.
Vil barnet klare sig?
Vi ved det ikke. De skal træffe store beslutninger.
Den gode nyhed er, at vi opdagede det tidligt.
-Det er godt. -Ja.
Og vi opdagede det med hjælp fra dr. Hayes.
-Så kan han bruges til noget. -Ja.
Og jeg har tænkt på,
at hvis vi har ham og Grace Valley her…
-…er det måske også godt. -Hvad?
Ikke, at jeg arbejder på hospitalet,
men at samarbejde med dem.
Det kan du ikke mene.
Du forlod den verden af en grund, Vernon. Du ved, hvordan de fungerer.
Man kan ikke gå op i god pleje og gå op i penge samtidig.
Det har været hjørnestenen for klinikken.
Ja, og jeg ved, at det ikke ville blive let, men…
Hvis jeg vil gøre det bedste for byen, så er det måske…
…at vi arbejder sammen.
Hvad mener du med "sammen"?
Han og jeg talte om et muligt partnerskab.
"Talte"?
Du har allerede diskuteret det uden mig.
Jeg så dig ikke hele dagen, og jeg taler med dig nu.
Jeg troede, at det var os mod verden, Vernon.
-Det er det. -Løgn!
Jeg kæmpede med næb og klør for dig og din arv,
og du opgav kampen uden at tale med mig først!
Du vidste præcis, hvad du gjorde, og du gjorde det alligevel!
Det er ikke fair.
Intet af det her er fair!
Klinikkens fremtid er i dine hænder nu.
Og mens du tænker over det,
så sov derhenne i nat.
Okay, jeg talte i telefon med dr. Hayes.
Han og Doc talte med Hjerteinstituttet på børnehospitalet i Los Angeles,
og de har sagt ja til operationen.
Det er godt, ikke?
De er de bedste i landet.
Okay.
Men de vil gøre det hurtigt.
Hvor hurtigt?
De vil have, at vi kører til L.A. i morgen tidlig.
Vi inducerer på Cedars.
Jeg arbejdede der og kan stadig være jordemoder.
Så overfører de ham til børnehospitalet og opererer der.
I morgen?
Ja.
Hvad siger du?
Okay.
Lad os gøre det.
Hope?
Jeg har noget til dig.
Her.
-Hvad er det? -Min far.
Jeg kan ikke smide ham ud. I kan få hinanden.
Hvad går der af dig?
Vernon vil samarbejde med Grace Valley.
Trods alle mine anstrengelser, og hvad det vil betyde for byen,
så forrådte han mig.
Er jeg bare et fjols?
Nej. Du er intet fjols.
Så forklar, hvorfor det er sket for mig tre gange i mit liv nu.
De mænd, jeg elskede højest, røvrendte mig,
inklusive min egen far.
-Han røvrendte dig ikke. -Hold op med at forsvare ham.
Hope.
Det er ikke, som du tror.
Virkelig? Oplys mig.
Det kan jeg ikke.
Jeg lovede Mac det.
Du kan bede ham om lov.
McCrea Tømmer var dømt til at gå under.
Hvad snakker du om?
Din far endte i så dyb gæld,
at han ikke kunne slå konkurrencen fra de større virksomheder.
Firmaet var døende.
Og han sagde det ikke, fordi han var for stolt.
Han vidste, du ville kæmpe for det.
Og han vidste, at du ville gå ned med skibet.
Han elskede dig for højt til at lade det ske.
Han elskede dig så højt, Hope.
Hvorfor fortalte han mig det ikke?
Hvorfor gjorde du ikke?
Fordi jeg vidste, han havde ret.
Og fordi jeg også elskede dig.
Det gør jeg stadig.
Ja, du er en god dreng.
Ja.
Hej.
Ja. Jeg siger bare farvel.
Ja.
Er du okay?
Ja.
Ja, det er glædestårer.
Han får et dejligt liv her.
Det ved jeg.
Det gør han.
Ja.
Okay, lad os køre.
-Du er tidligt oppe. -Jeg kunne ikke sove.
-Hvorfor? -Fordi jeg tænker på dig.
Jeg ved, at du skal arbejde, men du skal også spise.
Så hvad siger du?
Kig forbi i aften, så laver jeg mad.
Jeg savner, at du gør det for mig.
Jeg siger… Ja.
Perfekt. Så ses vi.
SKADESTUE
Hej. Vi har Marley Thurston.
Kirurgen er her. Han vil tale med jer alle sammen først.
-Et øjeblik. -Tak.
Okay.
Nå? Hvordan føles det at være tilbage?
Jeg ved det ikke. Det er som at gå tilbage til gymnasiet.
Alle de gamle følelser er tilbage, som om de aldrig forsvandt.
Marley Thurston?
-Mel? -Eli?
Hvad… Vent.
-Du… -…er blevet gammel?
-Nej. -Ja.
Men du er ikke blevet en dag ældre.
Kender I hinanden?
Kan du huske lægen, jeg fortalte dig om, fra Sygeplejersker uden grænser?
Den arrogante, du blev forelsket i?
Arrogant?
Men elskværdig.
Jack. Eli, det er min mand, Jack.
-Godt at møde dig. -I lige måde. Og det var længe siden.
Det er ret tydeligt.
Godt. Jeg starter forfra.
Jeg er dr. Eli Kelly,
pædiatrisk kardiothoraxkirurg fra børnehospitalet.
Jeg har viet mit liv til at hjælpe familier som jeres.
Jeg har oplevet dette og opereret flere gange, end jeg kan tælle,
og jeg er ret god til at tælle.
Superoinferior ventrikler er alvorligt.
Jeg kunne give jer et bjerg af statistik, diagrammer og medicinsk jargon,
som gør det mere velsmagende,
men når det er ens barn,
er diagnosen en bitter pille at sluge uanset hvad.
Så jeg siger det ligeud.
Det bliver hårdt.
Det lover jeg jer.
Måske noget af det hårdeste, I nogensinde har oplevet.
Men jeg kan også love jer,
at jeg vil redde jeres barns liv.
Tak.
BRIE SHERIDAN - ADVOKAT - FRIKØBSAFTALE
Her er han!
Ja. Ja.
Han er så smuk!
Kom så.
Mød din søn.
Tak.
Hej, lille ven.
-Hej. -Hej med dig.
Hej.
-Jeg elsker dig så højt. -I lige måde.
Hej.
-Vi må hellere gå. -Hej.
Okay.
-Bliv hos ham. Jeg kommer, okay? -Okay.
Okay.
Hej.
-Vent! -Er du hans sygeplejerske?
Jeg er hans mor.
Hej.
Tekster af: Mila Tempels