Du er Chloes mor.
Du sa hun ikke spiste. Jeg tenkte jeg kunne hjelpe.
-Beklager. -Herregud.
Jeg må dra.
Vent, jeg må fortelle deg at jeg har ringt barnevernet.
Hva betyr det?
De kommer og tar Chloe i morgen.
Hallo, Lilly.
Hva har du gjort nå?
Lilly er Chloes mor.
Har du bevis?
Hun ammet babyen.
Du aner ikke hva du snakker om.
Tuller du?
Her trekker vi ikke bare konklusjoner.
Virkelig? Ok.
For du dømte meg før vi begynte å jobbe sammen.
Det var profesjonell intuisjon.
Vel, Lilly innrømte at hun er Chloes mor,
som gjør din intuisjon like gammeldags som kontoret ditt.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Kom og legg deg.
Jeg må på jobb.
Du vil ikke angre.
Jeg er sen alt.
Kan ikke Preacher åpne baren?
Jeg må sjekke noe.
Min første kunde kommer ikke før ni.
Jeg kan lage frokost på senga.
Jeg må gå.
Ok.
-Neste fredag... -Ja.
Jeg tenkte at vi kunne være hos deg etter middag.
Vi har toårsjubileum.
Hør her...
Jeg trodde ikke vi drev med jubileer.
Vel...
...kanskje vi bør begynne.
Jeg tenkte det kunne vært fint.
Alt er fint...
...sånn som det er.
-Hun er helt uberegnelig. -Du kan ikke sparke Mel.
Hun brøt reglene.
Dette er ikke militæret.
Nei, det er min bedrift, og jeg styrer den slik...
Vel, du har virkelig rotet det til.
Loven sier at vi må rapportere forlatte barn.
Jeg tok rett valg.
Ikke lær meg opp.
Jeg lærer deg ikke opp.
Jeg minner deg på din legeplikt.
Slutt, begge to.
Hun begynte.
Det viktigste først.
Ingen andre kan vite at Lilly er Chloes mor.
Hun trenger ikke at andre bestemmer over henne gjennom sladder.
Enig.
Det andre er at vi må snakke med Lilly før barnevernet kommer.
Jeg var hos henne i morges.
Og?
Jeg slapp ikke inn.
Dette er ikke den Lilly jeg kjenner.
En hemmelig graviditet i hennes alder,
og så forlate babyen.
Noe er galt.
Hun kan ha fødselsdepresjon.
Nei, Lilly har aldri vært deprimert.
Det er mer enn depresjon.
Det er en alvorlig tilstand som kan skje etter fødselen,
og uten forvarsel.
Så hva gjør vi med Chloe?
Jeg snakket med barnevernet.
Slik det er nå,
blir nok Chloe plassert i et midlertidig fosterhjem,
som betyr at hun får fosterforeldre:
foreldre som kan knytte bånd, som vil ta fra Lilly foreldreretten.
Og når hun er i systemet,
blir det vanskelig å gi henne tilbake til Lilly.
Hvor mye tid har vi?
Ikke mye.
Personen fra barnevernet kommer i ettermiddag,
og når Lilly ikke samarbeider, har vi en vanskelig situasjon.
Hun har voksne barn.
Kanskje et av dem kan ta Chloe.
Jeg tror det kalles slektsplassering. Det kan funke.
Før hun smalt igjen døra,
sa hun at hun ikke vil involvere familien.
Har hun en mann?
Han døde for seks måneder siden.
Hun er isolert med lite sosial støtte.
Ikke en ideell situasjon for noen som sliter med depresjon.
Jeg snakker med henne.
Jeg tror du har gjort nok.
Vel, du har ingen forslag.
-Jeg... -Hva om jeg er fostermor for Chloe?
Til Lilly blir bedre.
Alle som ikke er i slekt med Chloe må undersøkes,
og det kan ta uker eller måneder.
Det må finnes noen.
De eneste som kan hjelpe er registrert medisinsk personell,
og jeg kan ingenting om babyer.
Men jeg vet om en flott medisinsk person.
Jeg ser hvordan det går med Chloe.
Hvorfor gjorde du det?
Du må gjeninnsette Mel med en gang.
-Absolutt ikke. -Hvorfor ikke?
Fordi hun sa imot deg?
Du trenger hennes hjelp med Lilly, og hun er den eneste som kan passe Chloe.
Hun ville slutte først.
Jeg synes du bør finne en annen løsning.
Om du ikke tar imot Mels hjelp, og Lilly mister babyen,
skylder jeg på deg.
Hope, bare...
Hope, ikke...
Hva har den veggen gjort deg?
Ikke noe jeg vet om.
Går det bra?
Ja. Vi må bare få fart på sakene.
Hvorfor sånt hastverk?
Vi må få Mel til å bli.
Vi?
Virgin River trenger henne.
Doc blir ikke yngre.
Ja, hun er den peneste legen jeg har sett.
Hun er sykepleier, og du bør vise respekt.
Og den vinduskarmen er skjev.
Jeg hørte dere fant en baby ved Docs inngangsdør.
Gjorde du det?
Hvor hørte du det?
Bestemor hørte det fra noen fra skolen.
-Rykter sprer seg fort her. -Ja.
Jeg fikk en leksjon i å være snill med damer.
Bestemor har et poeng.
Jeg håper du holder deg unna problemer.
Ja, kan vi snakke om den pene legen?
-Hva sa jeg om respekt? -Ok.
Beklager, men med respekt, er hun veldig...
Ok.
-Jeg går tilbake til baren. -Ok.
Jeg ordner dette.
Greit.
Du ser alvorlig ut.
Og du ser svett ut.
Jeg hjalp en venn.
-Hvor er Chloe? -Paige tar seg av henne.
Spiser hun?
Nei, hun hater flaska,
og hun spiser så vidt nok til å opprettholde vekten,
så hun er sulten og gretten.
Hvordan går det med deg?
Med Chloe og jobben må du være utslitt.
Jeg jobber ikke i dag, for jeg fikk sparken i går.
-Hvorfor det? -Han nektet å ringe barnevernet,
så jeg gjorde det.
Vel, jeg synes du gjorde det rette.
Takk.
Skal jeg snakke med Doc?
Nei, det er mitt problem.
Takk for tilbudet.
Selvsagt.
Har du spist?
-Jeg er ikke sulten. -Kom igjen. Du må spise.
Jeg må hente Chloe hos Paige, så...
Jeg kan lage noe vi kan ta med ut.
Litt frisk luft vil gi begge bedre apetitt.
Frisk luft.
-Hvor er den friske luften? -Du får se når vi kommer dit.
Jeg orker ikke overraskelser i dag.
Jeg henter deg og Chloe om en time.
Kom igjen, dette er godt.
Ja, det er det.
Bare litt til.
Kom igjen.
Bare litt til.
Bare litt til, baby.
Vent litt.
Hvor er epiduralen?
-Du ville ikke ha det. -Jeg har ombestemt meg.
Du burde vite at det er for sent nå.
Hva?
Har du født før?
Noen må gi meg smertestillende.
Nei, du ønsket en naturlig fødsel.
-Faen ta naturlig. -Det er for sent nå.
Babyens hode kroner.
Vi gjør dette på gamlemåten, ok?
-Vi? -Du. Du er utrolig.
-Ok? -Jeg er ikke utrolig.
Jeg prøver å skvise ut en vannmelon uten medisiner.
Hør på meg.
Dette er din feil.
Og jeg beklager, ok?
Et siste press nå.
Klar?
Du greier dette, Mel.
Du ringte ikke tilbake.
Jeg ble bekymret.
Det går bra.
Du høres stresset ut.
Kan du ikke komme hjem?
Det er komplikasjoner med babyen,
og jeg tror jeg må ta vare på henne midlertidig.
Som fostermor?
-Ja. -En forferdelig idé.
Ja, rett på sak.
Jeg mener det.
Å ta seg av noen andres baby er feil for deg akkurat nå.
Hva mener du med akkurat nå?
Du tenker ikke rasjonelt.
Du vet ikke hva jeg tenker.
Du har rett.
Men jeg vet at en baby ikke er løsningen.
Det er...
Jeg er den eneste som kan holde henne her.
Dette er ikke ditt ansvar, ok?
Du må ta vare på deg selv.
Du forstår ikke, Joey.
Jeg var der sammen med deg hele veien.
Jeg hjalp deg på beina igjen. Husker du ikke?
Jo.
Hvordan kan jeg glemme det når du minner meg på hvor ødelagt jeg er.
Det er ikke det jeg mener.
Jo, du innser det bare ikke.
Du er på min side, sant?
Ja.
Lille søta.
Jeg trodde ikke Preacher lot deg slippe til her
siden den store oljebrannen i 2012.
Det er peanøttsmør og syltetøy.
Jeg trodde du foretrakk roastbiff.
Jeg tar med Mel på lunsj ved elven.
Håper det virker, for du må
motvirke katastrofen Doc har skapt mellom dem.
Å sparke henne hjalp ikke.
Jeg jobber med saken.
Fokuser på å vise henne alt Virgin River har å tilby.
Gourmetsmørbrød?
Gud hjelpe oss.
Potetgull og brus.
Kom deg ut.
Jeg tar meg av maten.
Man kan ikke ta viktige valg mens man spiser peanøttsmør.
Sitronbåter går bak baren.
Om vi legger dem her, kan kundene ta selv uten å spørre oss.
Tror du det er en god idé å la folk ha sine skitne hender
i samme bolle om og om igjen?
Hva er problemet ditt? Det er bare sitron.
Vi har systemer her, Brady.
Vi forandrer dem ikke
bare fordi du er for lat til å gjøre ting rett.
Hei.
Når skal vi lage pannekakene?
Det er for sent for det, kjære.
-Preacher lovte. -Hør her.
Når vi har fullført denne desserten,
skal du og jeg lage pannekaker.
Om det er greit.
Det er greit for meg om det er greit for deg.
Han sa det var greit.
Det er det.
-Ja! -Ja!
Forresten, jeg skal begynne å betale alle leverandørene med sjekk.
Jeg må vite om jeg skal skrive sjekkene i ditt
eller bakeriets navn.
Jeg foretrekker kontanter.
Ja, det er bare det at regnskapsføreren vil ha et mer legitimt papirspor.
Hva med å skrive ut sjekken min til deg selv
og betale meg i kontanter?
Jeg tror ikke regnskapsføreren vil se på det som legitimt.
Jeg har ikke sjekkonto.
Jeg kan skrive sjekkene til bakeriet.
Bakeriet har det heller ikke.
Jeg har aldri jobbet med en bedrift som ikke har bankkonto.
Jeg gjør vel ting litt annerledes.
Ok.
Vi finner nok ut av noe.
Kan vi snakke om det senere?
Ja, hvis du foretrekker det.
-Ok. -Ok.
Preacher? Kan du lage et tunfisksmørbrød?
Ja, så fort jeg har snakket forretninger med Paige.
Når vi snakker om forretninger.
Har noen av dere hørt noe om den forlatte babyen?
-Forlot noen babyen sin? -Nei.
Det gjorde de.
De er nok noen utenbys fra.
Jeg kan ikke se for meg noen herfra gjøre noe sånt.
Folk gjør mye rart når de er desperate.
Samme det. Det er utilgivelig.
Jeg må faktisk tilbake på jobb.
-Kom igjen, Chris. -Hva med pannekakene?
Vi må gjøre det en annen gang.
Takk.
-Takk, Preacher. -Ja.
Ses, Connie.
Jeg kommer med tunfisksmørbrødet.
Takk, kjære.
Kan jeg få litt ekstra ost?
Ok.
Takk.
Hope.
-Hvordan gikk det? -Dette bør holde.
Takk.
Hold Mel i byen, så er vi skuls.
Jeg skal gjøre mitt beste.
Har det skjedd noe nytt med babyen?
Fant dere moren?
Fortsatt ikke en lyd.
Ingen anelser? Virkelig?
Det er nok noen fra en av dopgårdene.
Hvorfor sier du det?
Man kan ikke skjule en graviditet.
Om det var noen rundt oss, hadde vi visst det.
Jeg ringer Mary Ellen igjen.
Hun kan snakke med syklubben.
Vi må løse problemet med Lilly.
Connie har fått alle i fylket til å lete etter Chloes mor.
Hun er flink til å spre rykter,
spesielt når ryktene er fulle av altruisme.
Har du prøvd Lilly igjen?
Ja.
Og jeg har ikke mye erfaring med fødselsdepresjon,
men hun har det ikke bra.
Vet du hvem som har erfaring?
Jordmødre.
Om vi bare hadde hatt en.
Lik det eller ikke, du kan ikke gjøre dette alene.
Du trenger hjelp.
Og du må spørre Mel.
Hun respekterer ikke min autoritet.
Hun tenker selv.
Du pleide å beundre sånt.
Hun ser så fredelig ut.
Jeg skulle ønske jeg kunne vært så avslappet.
Er dette rolige ytret bare skuespill?
Nei, heller en godt innøvd vane.
Ja.
Jeg kjenner det godt.
På akutten kan man ikke vise stress fordi pasientene blir redde.
Endelig et innblikk i livet ditt.
Hva mener du?
Du virker så avslappet.
Det vil jeg ikke si.
Da er du selvsikker.
Det vil jeg absolutt ikke si.
Kom igjen.
Du flyttet alene til et nytt sted midt i Ingenmannsland.
Du står opp mot verdens tøffeste sjef.
Det er imponerende.
Er det det du tenker om meg?
Imponerende?
Ja.
Mens vi er ærlige, var det ikke jeg som lagde maten.
Det var Hope.
Hun er overalt.
Jepp.
Hun fortalte meg om Lilly.
Det skulle hun ikke gjort.
Hun er bare bekymret.
Doc skulle ikke fortalt Hope.
Hope skulle ikke fortalt deg. Det er brudd på taushetsplikten.
Hun prøvde bare å hjelpe.
Grunnen spiller ingen rolle.
Hun krysser en grense.
Jeg tenker å bli Chloes midlertidige verge.
-Oi. -Ja.
Det er hennes eneste mulighet til å bli i byen.
Det er et stort ansvar.
Jeg vet det.
Jeg ante virkelig ikke hva slags jobb dette skulle bli.
Noen ganger er det de beste jobbene.
Synes du det?
Ja.
Da jeg meldte meg inn i marinen som 18-åring,
visste jeg ingenting.
Nå er det...
...en del av DNA-et mitt.
Ja, vel...
Jeg tror ikke at Virgin River blir en del av mitt DNA.
Aldri si aldri.
Aldri er nok mest sannsynlig.
Så kom tilbake om ti minutter.
Jeg kommer snart.
Dere skal få litt tid.
Takk.
Vil du holde henne?
Hva gjorde jeg galt?
Det var morkakeløsning.
Ingen kunne gjort noe som helst.
Jeg får ikke puste.
Slapp av.
Det går bra.
Jeg har deg.
-Inn og ut, ok? -Ja.
Vi mistet deg nesten.
Visste du det?
Legen reddet livet ditt.
Han reddet feil liv.
Ikke si det, for jeg trenger deg. Ok?
Vi kommer oss gjennom dette sammen.
Jeg vil ha babyen min.
Jeg vet det.
Jeg vil også ha henne.
Jeg greier ikke dette!
Du kan hvis du vil.
Hva?
Du sa du ikke greier dette. Du kan hvis du vil.
Du kjenner meg ikke så godt.
Jeg vet at du kjemper for det du tror på.
Og om Chloe sendes til barnevernet,
vet jeg at du finner en måte å redde henne og Lilly.
Vet du hvordan jeg vet det?
Du gir aldri opp når du vil hjelpe folk.
Det går bra.
Bra.
Det går bra.
Ser man det.
Utrolig.
Som jeg sa...
...aldri si aldri.
Jeg spurte ikke bare for å spørre.
Hva foregår?
Doc har noe han vil si til deg.
Ikke sant?
Ja?
Vernon Edwin Mullins, snakk.
Det er uvanlig at jeg havner i en situasjon
som jeg ikke kan løse.
Og dette med Lillys depresjon er vanskelig å takle.
Jeg kan snakke med henne hvis du vil.
Jeg tror ikke du kan gjøre det verre.
Jeg trenger ikke din godkjenning.
Om du hørte på meg,
hadde ikke barnevernet vært på vei for å ta Lillys baby.
Jeg sier aldri unnskyld for å gjøre jobben min.
Selvsagt ikke,
for du forstår ikke at i Virgin River er jobben vår å ta vare på hverandre.
Ikke oss selv.
Hei! Husk hvorfor vi alle er her.
Vi vil gjøre det beste for Lilly.
Jack, kan du kjøre oss til Lilly så...
Doc kan bli her og møte barnevernet.
Selvsagt. Kom igjen.
Du kan sitte foran.
Burde ikke Mel bli igjen? Det var hun som ringte.
Du går meg på nervene, Vernon.
Bare gjør som du blir bedt om.
Jeg kan ikke snakke.
Jeg forstår deg, ok?
Du føler deg ensom og skamfull.
Jeg forlot babyen min.
Du opplever hormonell ubalanse.
Det har ikke noe med hvorvidt du er en god mor å gjøre.
Jeg tror du har fødselsdepresjon.
Det kan forandre ditt virkelighetssyn.
Men det kan behandles.
Nei.
Hun får det bedre med et godt menneske.
Du er et godt menneske.
Jeg kan ikke passe på henne.
Ok?
Jeg er ikke ung lenger. Og...
Med Buck borte...
...er bare gården for mye for meg.
Jeg forstår om du har det slik.
Men kan du gjøre noe før jeg drar?
-Å, Gud. -Nei.
-Vet hele landsbyen det? -Bare Hope og Jack.
Jeg kan ikke se dem i øynene. De må tro...
De tror at du ikke er frisk, og de er bekymret for deg.
Hva vil du at jeg gjør?
Om du skal gi bort datteren din, vær litt sammen med henne.
Du prøver å lure meg.
Nei, jeg prøver ikke å lure deg.
Men dette kan være din siste sjanse til å ta farvel.
Kom igjen.
Er det noe galt med paiene?
Nei.
Jordbærpaien er kjempepopulær.
Jeg bare...
Jeg har dårlig samvittighet for det med sjekkene.
Ikke tenk på det.
Jeg finner ut av det.
Jeg bruker en tredjepart til å heve sjekkene om jeg må.
Om du er villig til å gjøre så mye,
må det være viktig for deg.
Så vi holder det slik som det er.
Med pengene.
Virkelig?
Tusen takk.
Jeg stoler heller ikke på banken.
Moren min ba meg gjemme sedler under madrassen for nødstilfeller.
Takk for at du forstår.
Så er alt ok?
Selvsagt.
Preacher.
Hei, kompis.
Kan jeg hjelpe på kjøkkenet i morgen?
Det er opp til moren din.
Så lenge han ikke er vanskelig.
Jeg er ikke vanskelig.
Et ekstra par hender på panna.
Du gjør meg en tjeneste.
Jeg tror jeg trenger litt hjelp nå.
Kan jeg, mamma? Vær så snill?
Ok, men bare en liten stund.
-Ja! -Kult.
Takk.
Ok. Jeg har døra.
Gå.
På tre.
Tre.
Kom igjen, Masterchef.
På et punkt må grensen...
Lilly vil at jeg sitter med dem.
Kan dere gå dere en tur?
-Jeg vil ikke gå så langt. -Jack kjenner stedet.
-Han går ikke langt. -Vi går rundt gården.
Å stå her og tenke hjelper ingen, inkludert Lilly.
Gå.
Det hjelper ikke å krangle.
Dette er en stor gård for Lilly å takle på egen hånd.
Ja, det var synd at Buck døde. De fleste arbeiderne dro.
Alle i landsbyen ville hjelpe, men hun stoppet dem.
Hun ønsket ikke veldedighet.
Så...
Å miste Buck ødela henne.
Gårdslivet er tøft.
Ingen av barna ville bli, og hun var for stolt til å be dem.
Ja.
Jeg forstår ønsket om å ikke være en byrde.
Jeg ser ikke på det å hjelpe dem man er glad i som...
...en forpliktelse.
Det er en mulighet til å vise takknemlighet.
Ja, men når det er du som trenger hjelp,
kan du føle deg svak.
Sant, men...
Derfor burde familie og venner være der
og gjøre deg sterk igjen.
Jeg har aldri sett på det sånn.
Jeg vil bare ikke at hun angrer på noe.
Søsteren min og jeg hadde en av disse da vi var små.
Ja?
Ja.
Var dere sammensveiset?
Ja, vi var bestevenner.
Vi er det fortsatt, men
noen ganger føles det som om hun ikke vet hvem jeg er.
Så hvem er du?
Mesteparten av tiden vet jeg det ikke selv.
Jeg drømte om å bli veterinær.
Ha en stor gård full av barn.
Drømmer er rare.
De kan oppfylles når man minst forventer det.
Vi bør gå.
Ja.
Kommer du?
Ja.
Jeg prøvde å få Lilly til å ringe en av døtrene, men hun nektet.
Doc ringte. Han kommer med damen fra barnevernet.
Skal jeg snakke med Lilly?
Nei. Jeg prøver igjen.
-Her. -Takk, Jack.
Skatt.
Du må komme deg ut av rommet.
Du lovte meg det...
...da jeg dro i morges.
Du lovte.
Skulle ønske jeg var død.
Mel.
Det føler jeg.
Du vil ikke alltid ha det sånn.
Jeg kan ikke leve uten henne.
Vi kommer oss gjennom dette.
-Nei. -Jo.
Jeg vil ikke det.
Du er sterk.
-Jeg er ikke sterk lenger. -Jo, du er sterk.
Det er babyen min.
Du greier dette.
Det er ikke mer å si.
-Lilly... -Vær så snill. Jeg er så sliten.
Jeg vil bare være i fred.
Jeg mistet babyen min.
Det er noen år siden.
Og jeg var så spent.
Jeg ønsket alltid å bli mor.
Men det var en...
...komplikasjon under fødselen, og hun var dødfødt.
Det var ingenting de kunne gjøre.
Jeg er lei for det.
Men hvorfor forteller du meg dette?
Etter at hun døde, kom jeg meg ikke ut av senga.
Det tok flere dager før jeg kunne sitte.
Jeg var bare trist.
Noe så enkelt som å pusse tennene,
gjorde meg hysterisk.
Jeg vurderte til og med selvmord.
Men til slutt fikk mannen min meg til legen,
og hun sa at det jeg hadde ikke bare var sorg.
Jeg hadde fødselsdepresjon.
Så du forstår.
Jeg forstår.
Men med terapi og medisiner
begynte jeg å føle meg normal.
Jeg var fortsatt...
...helt knust over tapet av babyen,
men tristheten kontrollerte meg ikke lenger.
Det er for sent. De tar henne.
Det er ikke for sent.
Jeg er sertifisert forsørger.
Barnevernet kan la meg passe på Chloe til du føler deg bedre.
Slik trenger hun ikke å forlate Virgin River.
Jeg vet ikke. Det er for mye.
Du kjenner meg så vidt.
Noen minte meg på
hvor viktig det er å ta imot hjelp.
Hva om jeg blir bedre,
men jeg ikke kan ta vare på henne?
Landsbyen vil ikke noe mer enn å hjelpe deg og Chloe.
Tenk på det, ok?
De har vært der lenge.
Hadde vært fint å kunne lese lepper.
Kom deg vekk, Hope.
Hva tror du de sier?
Jeg liker ikke å smyglytte til private samtaler.
Du er like nyttig som jur på en okse.
Hva snakket du og Lilly om?
Det gjør vondt å si det, men jeg er enig med Doc.
Lilly fortjener et privatliv.
Ikke se på meg.
Spenningen tar livet av meg.
Jeg er ikke så heldig.
Samme hvilket valg hun tar, trenger hun vår støtte.
Hun trenger medisinsk hjelp uansett.
Ja, depresjonen må behandles.
Jeg skal passe på henne.
Jeg også.
Kan dere bli med meg og Terry?
Sett dere.
Sett deg, Doc.
Hei.
Ok.
Lilly og jeg har snakket lenge.
Vi har bestemt oss for neste steg.
Men først vil jeg takke dere alle.
Jeg har kjent deg i over 20 år.
Vi er familie, og familie hjelper hverandre.
Jeg er veldig takknemlig for det.
Og du har vært så snill mot meg.
Men jeg kan ikke be deg være Chloes verge.
Vi er her for å støtte deg samme hva du velger.
Bra.
For du har inspirert meg til å være sterk da jeg trodde jeg ikke kunne.
Så jeg ringte datteren min, Tara.
Og...
Jeg snakket med Tara på telefonen.
Og siden hun er en nær slektning, har jeg godtatt slektsplassering.
Hun kan ta rollen som verge
til Lilly er klar til en gjenforening.
Og Tara kommer i kveld for å ta over som verge for Chloe.
Vi sørger for at Lilly får all hjelpen hun trenger.
Og Mel er ekstremt kvalifisert.
Unnskyld meg, men jeg må ringe kontoret.
Kan jeg få et øyeblikk med Mel...
Ok.
-Takk. -Ja.
-Å, Lilly. -Ja.
Takk, alle sammen.
Du ville passe på en fremmed sitt barn.
Om du kan være så sterk, ville jeg ta den telefonen.
Og Tara virket ikke så skuffet.
Hun virket overrasket...
...og spent på å møte lillesøsteren sin.
Den telefonen krevde mye mot.
Ikke vær redd, jeg blir her til Tara kommer.
Og du får nummeret mitt, så du kan ringe når som helst.
Jeg kan ikke takke deg nok.
-Dra og se Doc i morgen. -Ok.
Og jeg tar vare på deg. Finner en terapeut og litt medisiner.
Terapeut?
Det finnes en i Clear River,
hun er spesialist på slik depresjon.
Noen vil være med på feiringen.
Jeg vil beholde navnet Chloe,
om det er greit.
-Gjerne. -Bra.
For når hun blir voksen,
kan jeg si at hun fikk navnet fra sykepleieren
som hjalp da jeg ikke kunne.
Hei på deg.
Sånn, ja.
Utrolig.
Hva?
Ikke si "hva" til meg.
Du vet hva det er.
Det lover jeg at jeg ikke vet.
Ikke engang en takk for at jeg overbeviste Mel om å hjelpe.
Når det skal takkes, står du alltid først i rekken.
Mel hjalp Lilly på egen hånd.
Akkurat.
Det er grunnen til at du bør ansette henne.
Hvor ellers vil du finne en kvalifisert
og snill sykepleier som holder ut med deg?
Vi er ikke enige.
Kanskje det er bra.
Vi har alle blindpunkter.
Kanskje det er bra å ha noen som kan se ditt.
Du gir ikke opp, eller hva?
Jeg har ingen steder å være.
Greit, men prøveperioden gjelder fortsatt. Navnet mitt står på døra.
Og Hope...
...jeg skylder deg en takk.
For hva?
For at du kjenner meg.
Det er vanskelig å innrømme...
...at jeg blir tregere.
Ikke kom med "gammel"-kortet.
Du har vært en sta, gammel geit siden vi møttes.
Det eneste som er tregt her er denne bilen.
På tide å få deg noe fra dette århundret.
Hope?
Hope!
Går det bra?
-Jeg føler meg ikke bra. -Nei.
Pust.
Sånn, ja. Bare pust.
Hva skjer med meg?
Det går bra.
Jeg passer på deg, ok?
Ja.
Det er så stille.
Det er flere bønder her ute.
De legger seg tidlig.
Dyrene tar aldri ferie.
Ja.
For noen dager.
Ja, ikke dette jeg forventet.
Så hva skjer når stedet finner ut at Lilly er Chloes mor?
Hope tar seg av landsbyen.
Kanskje ikke så galt at hun alltid blander seg.
Når Hope liker deg, har hun et hjerte av gull.
Ja.
Så hvordan har du det...
...etter å ha forlatt Chloe?
Jeg er bare...
...glad for at hun er der hun bør være.
Ja.
Og takk for all hjelpen med Chloe og meg.
Selvsagt.
Hvis du virkelig vil takke meg,
er det noe du kan gjøre.
Hva da?
Bli.
Akkurat.
Og du skal vel si at landsbyen trenger meg...
Nei, jeg skulle ikke si det.
Hva skulle du si da?
At jeg er vant til å ha deg her.
Vant til å ha meg her.
For et kompliment.
-Vil du virkelig gå så langt? -Jeg er ikke ferdig.
Unnskyld.
Det jeg skulle si...
...var at om du drar,
blir du savnet.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Si at du skal tenke på det.
-Jack... -Bare vurder det.
Ok, jeg skal tenke på det.
Takk.
Men det er én ting jeg har ønsket å spørre deg om.
Ok.
Hva er historien der?
Det er ikke noe jeg er klar til å snakke om.
Ikke akkurat nå.
Ok.
Jeg forstår.
Jack.
Unnskyld. Vi har ikke møttes. Jeg er Charmaine.
Jeg er Jacks kjæreste.
Beklager. Jeg er Mel.
Hei.
Tekst: Trine Friis