Du är Chloes mamma.
Du sa att hon inte åt, jag ville hjälpa till.
-Förlåt. -Jösses.
Jag måste gå.
Vänta. Du bör veta att jag har ringt socialen.
Vad betyder det?
De kommer hit i morgon och tar hand om Chloe.
Hej, Lilly.
Vad har du nu gjort?
Lilly är Chloes mamma.
-Vad har du för bevis för det? -Hon ammade barnet.
Du vet inte vad du pratar om.
Menar du allvar?
Till skillnad från storstadsfolk, drar vi inga förhastade slutsatser.
Jaså? Okej.
Du hade en uppfattning om mig innan vi började jobba ihop.
Åh, nej. Det var professionell intuition.
Okej. Men Lilly medgav precis att hon är Chloes mamma,
så jag tror att din intuition är lika förlegad som ditt kontor.
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
MEL
Kom tillbaka.
Jag måste till jobbet.
Jag lovar att det är värt det.
Jag är redan sen.
Kan inte Preacher öppna?
Jag måste visa mig.
Min första kund kommer inte förrän klockan nio.
Du kan få frukost på sängen.
Jag måste gå.
Okej.
-Nästa fredag... -Ja.
Jag tänkte att jag kan sova hos dig efter middagen.
Det är vår tvåårsdag.
Du...
-Jag trodde inte att vi firade sånt? -Tja...
...vi borde kanske börja.
Det vore trevligt.
Men det är trevligt...
...som det är.
-Hon är opålitlig. -Du kan inte sparka Mel.
-Hon bröt mot reglerna. -Det här är inte armén.
Nej, det är mitt företag och jag sköter det...
Du har verkligen ställt till det.
Enligt lag måste vi rapportera ett övergivet barn.
Jag gjorde rätt.
-Läxa inte upp mig. -Jag läxar inte upp dig.
Jag påminner dig om din ed och plikt som läkare.
Tillbaka till ringhörnorna, båda två.
Hon började.
En sak i taget.
Ingen annan får veta att Lilly är Chloes mamma.
Hon behöver inte bli föremål för skvaller.
Jag håller med.
Sen måste vi prata förstånd med Lilly innan socialen kommer.
-Jag åkte ut för att träffa henne. -Och?
Jag fick inte ens komma in.
Det är inte likt Lilly.
En hemlig graviditet vid hennes ålder och att sen överge barnet.
Det är nåt som är galet.
Hon kan ha förlossningsdepression.
Nej, Lilly har aldrig varit deprimerad.
Det är mer än depression.
Det är ett allvarligt tillstånd som kan inträffa efter förlossning,
helt utan förvarning.
Så, vad gör vi med Chloe?
Jag pratade med socialtjänsten.
Som det ser ut nu,
kommer Chloe att placeras i ett tillfälligt fosterhem,
där hon får fosterföräldrar som kan knyta an till henne
och ta ifrån Lilly hennes föräldrarätt.
Och när Chloe är i systemet blir det svårt att få henne tillbaka.
-Hur mycket tid har vi? -Inte mycket.
Socialsekreteraren kommer i eftermiddag,
och om Lilly inte samarbetar så är det en knivig situation.
Hon har vuxna barn. Nån av dem kanske kan ta Chloe.
Det kallas närståendeplacering. Det kan funka.
Innan hon smällde igen dörren sa hon att hon inte vill blanda in familjen.
Är hon gift?
Han dog för ett halvår sen.
Så hon är isolerad och har ett begränsat skyddsnät.
Ingen optimal situation för nån med depression.
-Jag kan prata med henne. -Du har gjort tillräckligt.
Du kommer inte med några lösningar.
-Tja, jag... -Om jag tar hand om Chloe?
Tills Lilly mår bättre.
Alla som inte är anhöriga till Lilly måste utvärderas,
och det tar veckor eller månader.
Det måste finnas nån.
De enda som kan träda in är legitimerade vårdgivare,
och jag vet inte ett skvatt om bebisar.
Men jag vet en fantastisk vårdgivare.
Jag ska titta till Chloe.
-Varför gjorde du så? -Du måste anställa Mel igen, genast.
-Absolut inte. -Varför?
För att hon trotsade dig?
Du behöver hennes hjälp, och bara hon kan ta hand om Chloe.
Hon slutade först. Jag föreslår att du hittar en annan lösning.
Tackar du nej till Mels hjälp och Lilly förlorar barnet,
så är det ditt fel.
Hope, vänta...
Hope...
Jack, vad har väggen gjort dig?
Inget, såvitt jag vet.
-Är allt okej? -Ingen fara. Vi måste sätta fart.
-Varför så bråttom? -Vi måste behålla Mel här.
-Vi? -Virgin River behöver henne.
Doc blir inte yngre.
Hon är den snyggaste läkare jag nånsin sett.
Hon är specialistsköterska, och du ska visa respekt.
Och fönsterblecket är snett.
Jag hörde att du hittade en bebis vid Docs dörr.
Jaså, det hörde du?
Var hörde du det?
Farmor. Nån från föräldraföreningen ringde.
-Rykten sprids fort här. -Ja.
Jag fick en föreläsning om att vara snäll mot damerna.
Din farmor har en poäng. Jag hoppas att du håller dig undan trubbel.
Kan vi prata om den snygga doktorn?
-Vad sa jag om respekt? -Okej.
Förlåt, men med all respekt, hon är extremt...
Okej.
-Jag går till baren. -Okej.
-Jag grejar det. -Bra.
Hej.
Du ser allvarsam ut.
Och du ser svettig ut.
Jag hjälpte en vän.
-Var är Chloe? -Paige erbjöd sig att se efter henne.
Äter hon bättre?
Nej. Hon avskyr flaskan och äter knappt tillräckligt för att hålla vikten,
-så hon är hungrig och grinig. -Hur mår du då?
Du måste vara utmattad, med Chloe och jobbet.
Ja. Jag jobbade inte idag, för jag fick sparken igår.
-Varför? -Han vägrade ringa socialen,
så jag ringde.
Jag tycker att du gjorde rätt.
Tack.
Ska jag prata med Doc?
Nej. Det är mitt problem.
Tack för erbjudandet.
Visst.
-Har du ätit? -Jag är inte hungrig.
-Kom igen, du måste äta. -Jag måste hämta Chloe från Paige, så...
Jag kan fixa mat och packa in den?
Lite frisk luft är nog bra för bådas aptit.
Frisk luft.
-Var finns den? -Du får se när vi är där.
Jag är inte på humör för överraskningar.
Jag hämtar dig och Chloe om en timme.
Kom igen, det här är gott.
Ja, det är det.
Bara lite till.
Kom igen.
Bara lite till.
Lite mer, raring.
Vänta lite. Var är bedövningen?
-Du ville inte ha den. -Jag har ändrat mig.
-Du av alla borde veta att det är försent. -Va?
Har du fött barn?
-Jag behöver smärtstillande. -Älskling, du ville föda naturligt.
-Åt helvete med naturligt. -Det har gått för långt, jag ser hjässan.
Vi får göra det på gammaldags vis.
-Vi? -Du. Du är otrolig.
-Okej? -Jag är inte otrolig.
Jag försöker klämma ut en vattenmelon utan droger.
-Okej. Lyssna på mig. -Det är ditt fel.
Jag är ledsen, okej?
En sista krystning.
-Det går bra. -Redo?
Du grejar det, Mel.
Du ringde aldrig.
-Jag blev orolig. -Jag mår bra.
Du låter stressad.
Kan du inte komma hem?
Det blev krångel med bebisen,
så jag funderar på att bli hennes tillfälliga vårdnadshavare.
Fostermamma?
-Ja. -Det är en usel idé.
-Okej, linda inte in det. -Nej, jag menar allvar.
Att ta hand om nån annans bebis är ett misstag i ditt läge.
-Och vilket läge är det? -Du tänker inte klart.
-Du vet inte vad jag tänker. -Du har rätt.
Men en bebis är inte lösningen.
Det är...
Det är bara jag som kan ta hand om henne.
Det är inte ditt ansvar, okej? Du måste ta hand om dig själv.
-Joey, du förstår inte. -Mel, jag var där. Från början till slut.
Jag hjälpte dig plocka upp skärvorna. Minns du inte?
Jo.
Hur kan jag glömma, när du hela tiden påminner mig om hur trasig jag är.
-Det är inte det jag säger. -Jodå. Du inser det bara inte.
Du är väl på min sida?
Ja.
Sötnos.
Hej.
Jag trodde inte att Preacher släppte in dig här
efter den stora fettbranden 2012.
Det är jordnötssmör och sylt.
Jag trodde att du var en rostbiffskille.
Jag ska ta ut Mel på lunch vid floden.
Håll tummarna för att det funkar,
du måste motverka katastrofen som Doc har skapat.
-Det hjälpte inte att sparka henne. -Jag försöker fixa det.
Fokusera på att visa vad Virgin River kan erbjuda.
Gourmet-jordnötssmör och sylt?
-Gud hjälpe oss. -Jag har chips och läsk.
Ut ur köket.
Lämna maten till mig. Lämna lunchen till mig.
Man kan inte fatta viktiga beslut när man äter jordnötssmör.
Sätt citronklyftorna bakom baren.
Står de här så kan kunderna ta själva utan att fråga oss jämt.
Är det klokt att kunderna sätter sina skitiga händer
i skålen om och om igen?
-Vad är det? Det är bara citroner. -Vi har rutiner här, Brady.
Och de ska inte ändras för att du är för lat för att göra rätt.
-Hej. -När ska vi steka pannkakor?
Det är lite sent nu, gullet.
-Preacher lovade. -Hördu.
Så fort vi har gjort den här beställningen
så ska du och jag göra pannkakor.
Om det är okej.
Det går bra om du verkligen vill göra det.
-Han sa att han vill. -Det går bra.
-Ja! -Ja!
Jag ska förresten börja betala alla försäljare med check.
Så jag undrar om de ska ställas på dig eller bageriet.
Jag föredrar kontanter.
Ja, men revisorn vill ha korrekt dokumentation.
Okej, men om du ställer ut veckochecken till dig själv,
löser in den och betalar mig?
Jag är rätt säker på att revisorn inte skulle se det som korrekt.
Jag har inget checkkonto.
Det är okej. Jag kan ställa ut checken till bageriet.
-Bageriet har inte heller nåt. -Åh.
Jag har aldrig jobbat med ett företag som inte har ett bankkonto.
Jag antar att jag är lite annorlunda än alla andra.
Okej.
-Vi kan säkert ordna nåt. -Ja. Kan vi prata om det senare?
-Visst, om du vill det. -Bra.
Preacher? Kan du fixa en tonfiskmacka till mig?
Visst, så snart jag och Paige är färdiga med affärerna.
På tal om affärer.
Har ni hört nåt mer om den övergivna bebisen?
-Har nån lämnat sin bebis? -Nej, älskling.
Jodå.
Det måste vara nån som inte bor i stan.
Jag kan inte tänka mig att nån härifrån gör så.
Folk gör knäppa saker när de är desperata.
Det kvittar. Det är oförlåtligt.
Jag måste tillbaka till jobbet.
-Kom, Chris, vi ska gå. -Pannkakorna då?
En annan gång, raring.
Tack.
-Tack, Preacher. -Vi ses, Connie.
-Jag kommer med tonfiskmackan. -Tack, raring.
Kan du lägga på lite extra ost också?
Visst.
Tack.
Hope.
-Hur gick det? -Det här borde funka.
Tack.
Håll kvar Mel här så är vi kvitt.
Jag ska göra mitt bästa.
Hope, hur är läget med bebisen? Hittade du mamman?
-Jag har inte hört nåt. -Inga ledtrådar? Verkligen?
Det måste vara nån från en av haschodlingarna.
-Varför tror du det? -Man kan inte dölja en graviditet.
Om det var nån i våra kretsar så skulle vi har hört det.
Jag ska ringa Mary Ellen igen. Hennes syjunta sprider ordet.
Vi måste lösa det här med Lilly.
Connie har fått alla i länet att leta efter Chloes mamma.
Hon har talang för att sprida skvaller, särskilt när det sveps in i altruism.
-Försökte du prata med Lilly igen? -Ja.
Jag har inte mycket erfarenhet av sånt här,
men hon är verkligen i dåligt skick.
Vet du vem som har erfarenhet? En barnmorska.
Tänk om vi hade en sån.
Oavsett vad du tycker så är det inget solouppdrag längre.
Du behöver hjälp. Och du måste be Mel om den.
Hon respekterar inte min auktoritet.
Hon tänker själv.
Du beundrade sånt förut.
Hon ser så fridfull ut.
Jag skulle ge allt för att vara hälften så avslappnad.
Så den lugna ytan är bara en fasad?
Nej, snarare en välrepeterad vana.
Ja.
Jag känner till det.
På akuten får man inte verka stressad, det skrämmer patienterna.
Äntligen en titt bakom kulisserna.
Vad betyder det?
Du verkar så lugn och samlad.
Det skulle jag inte säga.
Självsäker då.
Det skulle jag absolut inte säga.
Kom igen. Du flyttade helt ensam till en ny stad mitt ute i ingenstans.
Du börjar genast bråka med världens vresigaste chef.
Det är imponerande.
Är det så du ser mig?
Imponerande?
Ja.
När vi nu är ärliga, lunchen är inte min förtjänst.
Det var Hope.
-Hon är verkligen överallt. -Japp.
Hon berättade om Lilly.
Det var dumt.
Hon är orolig.
Doc borde inte ha berättat för Hope. Hope borde inte ha berättat för dig.
Det är ett brott mot tystnadsplikten.
-Hon skvallrade inte. Hon vill hjälpa. -Ja, men det kvittar.
Hon går ändå över en gräns.
Jag överväger att bli Chloes tillfälliga förmyndare.
-Oj. -Ja.
Det är hennes enda chans att bli kvar i stan.
Det är ett stort ansvar.
Jag vet.
Jag hade ingen aning om hur det här jobbet skulle bli.
Ibland blir det de bästa jobben.
Tror du det?
Ja.
När jag tog värvning i marinen som 18-åring,
hade jag ingen aning.
Nu är det...
...en del av mitt DNA.
Tja...
Jag tror inte att Virgin River nånsin blir en del av mitt DNA.
Man ska aldrig säga aldrig.
Aldrig är nog mest troligt.
Kom tillbaka om tio minuter.
Jag kommer strax.
Ni ska få lite tid.
Tack.
Vill du hålla henne?
Vad gjorde jag fel?
Det var moderkaksavlossning. Ingen kunde ha gjort nåt.
-Jag kan inte andas. -Slappna av.
Slappna av.
Det blir bra.
Jag har dig.
-In och ut, okej? -Ja.
Vi förlorade dig nästan.
Vet du det?
Doktorn räddade ditt liv.
Han räddade fel liv.
Säg inte så, jag behöver dig. Okej?
Jag behöver dig. Vi klarar av det här tillsammans.
-Jag vill ha mitt barn. -Snälla.
-Jag vill ha mitt barn. -Jag vet.
Jag vill också ha henne.
Jag klarar inte det här.
Jag klarar det inte!
Du kan om du vill.
Vad?
Du sa att du inte klarar det. Du kan.
Du känner mig inte så väl.
Du kämpar för det du tror på.
Och om Chloe hamnar hos socialen
så hittar du ett annat sätt att hjälpa henne och Lilly.
Vet du hur jag vet det?
Du är obeveklig när det gäller att hjälpa andra.
Det är okej.
Såja.
Ingen fara.
Ser du?
Otroligt.
Som jag sa...
...säg aldrig aldrig.
Jag frågade inte för sakens skull.
Vad pågår här?
Doc har nåt att säga.
Eller hur?
Ja?
Vernon Edwin Mullins, tala.
Det är ovanligt att jag hamnar i en situation
som jag inte kan lösa.
Det här med Lillys depression är en svår nöt att knäcka.
Jag pratar gärna med henne om du vill det.
Tja, du kan inte förvärra läget.
Jag behöver inte ditt gillande.
Om du hade lyssnat, så skulle socialen inte komma och ta Lillys barn.
Jag ber inte om ursäkt för att jag gör mitt jobb.
Självklart inte, du förstår inte att i Virgin River
tar vi hand om varandra. Inte bara oss själva.
Stopp! Kom ihåg varför vi är här.
Vi vill alla Lillys bästa.
Jack, kan du köra oss till Lilly, så...
...att Doc kan ta emot socialen?
Visst. Kom.
Du får sitta fram.
Borde inte Mel stanna? Hon ringde dem.
Vernon, för sjutton, du går mig på nerverna.
Gör som du är ombedd nångång.
-Jag kan inte prata nu. -Jag fattar. Okej?
Du känner dig ensam och skamsen.
-Jag lämnade mitt barn. -Lilly, du har en hormonell obalans.
Det har inget att göra med att vara en bra mamma.
Jag tror att du har förlossningsdepression.
Det kan förändra verklighetsuppfattningen.
Men det går att behandla.
Nej.
Hon har det bättre med en bra person.
-Du är bra, Lilly. -Jag kan inte ta hand om henne.
Okej?
Jag är inte ung längre. Och...
...när Buck är borta...
...är gården för mycket för mig.
Känner du verkligen så, då förstår jag.
Men kan du göra en sak innan jag går?
-Herregud. -Nej.
-Vet hela stan? -Det är bara Hope och Jack.
Jag kan inte se på dem. De måste tro att jag är...
Nej. De tror att du inte mår bra, och de är oroliga.
Vad ska jag göra?
Om du ska lämna bort din dotter, tillbringa lite tid med henne.
-Du försöker lura mig. -Nej. Det gör jag faktiskt inte.
Men det är din sista chans att ta farväl.
Kom.
Är det nåt fel på pajerna?
Nej.
Nej, inte alls. Jordgubbspajen är en succé.
Jag bara...
Jag mår dåligt över det som hände, det där med checken.
Det är ingen fara. Jag löser det.
Om det behövs så hittar jag nån som kan ta checkarna.
Paige, om du är beredd att göra allt det
så är det uppenbarligen viktigt för dig.
Vi låter det vara som det är.
Med pengarna.
Menar du det? Jag skulle uppskatta det.
Jag litar inte heller på banker. Mamma sa att jag ska ha sedlar
under madrassen, i nödfall.
Tack för att du förstår.
-Så allt är okej? -Självklart.
Preacher.
Hej, lilleman.
-Får jag hjälpa dig i köket i morgon? -Det är upp till din mamma.
-Ja, bara han inte är i vägen. -Jag är snäll, visst Preacher?
I vägen? Extra händer vid stekbordet. Du gör mig en tjänst.
-Jag tror jag behöver hjälp redan nu. -Får jag, mamma? Snälla?
Okej, men bara en liten stund.
-Ja! -Okej.
Tack.
Jag tar dörren.
Hoppa in.
På tre. Tre.
Okej mästerkocken, nu kör vi.
En gång gick gränsen...
Lilly vill att jag sitter med dem.
Ni kan väl ta en promenad, ge mig lite tid?
-Jag vill inte gå långt. -Jack kan området.
-Han håller er nära. -Vi går runt gården.
Att stå här och oroa sig gör ingen nytta, särskilt inte för Lilly.
Gå.
Ingen idé att säga emot.
Det är en stor gård för Lilly att sköta helt själv.
Ja, det var trist när Buck dog. De flesta arbetarna slutade,
och alla från stan kom hit för att hjälpa, men hon satte stopp.
Hon ville inte ha välgörenhet. Så...
Hon knäcktes nästan av att förlora Buck.
Lantlivet är svårt.
Barnen ville inte stanna, och hon var för stolt för att be dem.
Ja.
Jag förstår att man inte vill belasta familj och vänner.
Att hjälpa nån man älskar, jag ser det inte som...
...en plikt. För mig är det ett sätt att visa tacksamhet.
Ja, men om man är den som behöver hjälp,
så kan man känna sig svag.
Sant, men...
...det är därför familj och vänner ska finnas där och göra en stark igen.
Ja. Jag har inte tänkt på det så förut.
Jag vill inte att hon ska ångra sig.
Jag och min syster hade en sån här när vi var små.
Jaså?
Ja.
Stod ni nära varandra?
Ja. Vi var bästa vänner.
Vi är fortfarande nära, men du vet,
ibland är det som att hon inte känner mig.
Så, vem är du?
Oftast vet jag inte ens det själv.
Som liten ville jag bli veterinär.
Ha ett stort hus och fylla det med barn.
Drömmar är lustiga.
De kan slå in när man minst anar.
Vi borde gå.
Ja.
Kommer du?
Ja.
Jag försökte få Lilly att ringa en av döttrarna, men hon vägrade.
Doc ringde. Han är på väg hit med damen från socialen.
Ska jag försöka prata med Lilly?
Nej. Jag försöker en gång till.
-Här. -Åh, tack.
Älskling.
Du måste ta dig ut ur rummet.
Du lovade mig...
...när jag åkte i morse.
Du lovade.
Jag önskar att jag var död.
Mel.
Det är så det känns.
Det kommer inte alltid att vara så.
-Jag kan inte leva utan henne. -Vi tar oss igenom det här.
-Jag klarar det inte. -Jo.
Det går inte.
Du är stark.
-Jag är inte stark längre. -Det är du.
Du.
-Det är mitt barn. -Du klarar det.
Det finns inget att säga.
-Lilly... -Snälla. Jag är så trött.
Jag vill bara vara ifred.
Jag förlorade mitt barn.
För några år sen.
Jag längtade så mycket.
Jag hade alltid velat bli mamma.
Men det inträffade en...
...komplikation under förlossningen, hon var dödfödd.
De kunde inte göra nåt.
Jag beklagar.
Men... varför berättar du det?
Efter hennes död kom jag inte ur sängen.
Det tog flera dagar innan jag kunde sitta upp.
Jag var bara ledsen hela tiden.
Nåt så enkelt som att borsta tänderna...
...gjorde mig hysterisk.
Jag funderade på självmord.
Men till slut drog min man med mig till doktorn,
och hon sa att det jag led av inte bara var sorg.
Det var förlossningsdepression.
Så du förstår.
Jag förstår.
Men... med terapi och läkemedel,
började jag bli mig själv igen.
Jag var fortfarande...
...förkrossad...
...över att ha förlorat mitt barn, men svårmodet styrde mig inte längre.
Det är försent. De ska ta henne.
Det är inte försent.
Jag är legitimerad vårdnadshavare.
Om du vill, kan socialen låta mig se efter Chloe tills du är på fötter igen.
-Då behöver hon inte lämna Virgin River. -Det är för mycket.
Du känner mig knappt.
Jag blev precis påmind...
...om värdet av att ta emot hjälp när den erbjuds.
Men när jag mår bättre...
...om jag inte kan ta hand om henne?
Jag är säker på att stan mer än gärna skulle hjälpa dig och Chloe.
Fundera på det, okej?
De har varit där länge.
-Det vore bra att kunna läsa på läppar. -Hope. Gå därifrån.
Vad tror du de säger?
Jag gillar inte att tjuvlyssna på andras privatsaker.
Du är inte till mycket hjälp.
Vad pratade du och Lilly om?
Det smärtar att säga, men jag håller med Doc.
Lilly förtjänar sitt privatliv.
Titta inte på mig.
-Spänningen tar kål på mig. -Sån tur har jag inte.
Vad Lilly än beslutar så behöver hon vårt stöd.
Hon behöver läkarhjälp oavsett.
Ja, det är riskabelt att inte behandla depressionen.
-Jag ska se till att hon tas om hand. -Jag håller med.
Kan ni sitta med mig och Terry?
Sitt ner, hörni.
Hej, sitt ner, Doc.
Hej.
Okej.
Jag och Lilly har pratat.
Vi har bestämt oss för nästa steg.
Men först vill jag tacka er alla för allt.
Jag har känt dig i över 20 år. Vi är familj, och familj hjälper varandra.
Jag är verkligen tacksam för det, Hope.
Och du har varit så snäll mot mig.
Men jag kan inte be dig ta hand om Chloe.
Vi stöttar dig, vad du än beslutar.
Bra.
För ni har inspirerat mig att vara stark fastän jag inte trodde att det gick.
Jag ringde min dotter, Tara.
Och...
Jag pratade med Tara.
Eftersom hon är nära anhörig så har jag gått med på anhörigplacering.
Hon kan vara vårdnadshavare
tills Lilly är redo för bedöming om återförening.
Tara kommer hit ikväll för att ta hand om Chloe.
Vi ska se till att Lilly får all hjälp hon behöver.
Och Mel är oerhört kvalificerad på det området.
Okej. Ursäkta mig, jag ska ringa kontoret.
Kan jag få en stund med Mel...
Okej.
-Tack. -Ja.
-Åh, Lilly. -Ja.
Tack. Allihopa.
Wow.
Du var beredd att ta dig an en främlings barn.
Om du kunde vara så stark, så kunde jag lyfta luren.
Och Tara lät inte alls besviken.
Hon lät förvånad...
...och ivrig att få träffa sin lillasyster.
Det krävdes mod att ringa det samtalet.
Jag stannar tills Tara kommer.
Och jag lämnar mitt nummer, ring när som helst.
Hur kan jag tacka dig?
-Vet du vad? Träffa Doc i morgon. -Okej.
Jag tar hand om dig, ordna med en terapeut och mediciner.
Terapeut?
Det finns en kvinna i Clear RIver, hon är expert på sån här depression.
Nån vill vara med och fira.
Hej.
Jag behåller gärna namnet Chloe,
om det är okej för dig.
-Jag älskar det. Ja. -Bra.
När hon växer upp,
kan jag säga att det kom från sköterskan som hjälpte henne
när jag inte kunde.
Hej där.
Såja.
Otroligt.
-Va? -Säg inte "va" till mig.
Du vet vad.
Jag försäkrar att jag inte vet.
Inte ens ett tack för att jag fjäskade med Mel så att hon skulle hjälpa dig.
Vet du, när det är dags för tack så står du först i kön.
-Mel hjälpte Lilly på eget bevåg. -Exakt.
Det är exakt därför du ska anställa henne igen.
Var annars ska du hitta en kvalificerad, godhjärtad sköterska som står ut med dig?
Vi kommer inte överens.
Det är kanske bra.
Alla har blinda fläckar.
Det vore kanske bra att ha nån som kan se dina.
Du är minsann... Du tänker inte ge dig?
Jag ska ingenstans.
Visst. Men prövoperioden kvarstår. Mitt namn står på dörren.
Och Hope...
...du förtjänar ett tack.
För vad?
För att du känner mig.
Det är svårt att erkänna...
...att jag tacklar av.
Dra inte ålderskortet.
Du har varit en envis gammal get sen vi träffades.
Det enda som tacklar av här är den här bilen.
Det är dags att skrota kärran och köpa nåt från det här seklet.
Hope?
Hope!
Är du okej?
-Det känns inte bra. -Nej.
Andas.
-Såja, andas. -Vad är det som händer?
Det kommer att bli bra. Jag tar hand om dig. Okej?
Ja.
Det är så tyst.
Många bönder och ranchägare här. De lägger sig tidigt.
Djuren tar inte ledigt.
Visst.
Galna dagar, eller hur?
Inte vad jag hade väntat mig.
Vad händer när alla får reda på att Lilly är Chloes mamma?
Hope tar hand om stan.
Jag antar att det inte är så illa att hon lägger sig i allt.
Står man på god fot med Hope så har hon ett hjärta av guld.
Ja.
Så, hur mår du...
...efter att ha lämnat Chloe?
Jag är bara...
...glad att hon är där hon ska vara.
Ja.
Och tack, förresten, för all hjälp med Chloe och med mig.
Självklart.
Om du verkligen vill tacka mig
-så finns det nåt du kan göra. -Jaså? Vad är det?
Stanna.
Visst.
Och nu ska du säga att stan behöver mig...
-Nej. Jag skulle inte säga det. -Förlåt. Vad skulle du säga?
-Att jag har vant mig vid att ha dig här. -Du har vant dig.
Jösses, vilken komplimang.
-Vill du verkligen gå så långt? -Jag är inte klar.
Ursäkta.
Det jag skulle säga...
Om du skulle åka,
så vore du saknad.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Säg att du tänker på det.
-Jack... -Överväg det.
Okej. Jag ska tänka på det.
Tack.
Men det är en annan sak som jag har... velat fråga.
Okej.
Vad är det där?
Jag är inte redo att prata om det.
Inte just nu.
Okej.
Jag förstår.
Jack.
-Hej. -Hej.
Hej.
Ursäkta. Vi har inte träffats, jag är Charmaine.
Jacks flickvän.
Ursäkta, jag är Mel.
Hej.
Undertexter: Lisbeth Pekkari