Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
- Paní Carusová? - Ano, Leda.
Dobrý den. Vítejte.
Děkuji.
- Jaká byla cesta? - Fajn.
Za Korintem asi byla pěkná zácpa.
Čekáte dlouho?
Nic se neděje.
- Promiňte, vyjela jsem pozdě. - Já to vezmu.
- Promiňte, jsou plné knih. - No jo.
To je váš dům?
Ne, starám se o něj. Už třicet let.
- Páni! - A o pár dalších domů na ostrově.
Těch opravdu velkých.
Tady máte klíč.
Udělejte si pohodlí. Přinesu ty ostatní.
Díky.
Tak prosím. To je všechno.
Zapnu klimatizaci v ložnici.
Ne, mám radši čerstvý vzduch.
Aspoň aby se tu trochu ochladilo.
Klidně to pak potom vypněte.
Snídani máte zařízenou dole v baru.
Snídaně v baru.
Maják.
- Takhle to není pořád. - Dobře.
Jste…
Píšete knihy?
Nebo jste učitelka?
Jsem profesorka.
Aha.
- Mohu vám něco dát? - Ne, prosím.
Vítejte v Kyopeli.
Děkuji.
- Kdyby něco, dejte vědět. - Díky.
Promiňte, nepotřebujete pomoc?
Jste na slunci. Jestli chcete, přesunu vám lehátko.
Ano, jsem na slunci.
Chcete přesunout do stínu?
Ano.
Dělám tady v občerstvení…
Ne, já to udělám.
Tak prosím.
- Díky. - Není zač.
Kdyby něco, dejte vědět.
Já jsem Will.
Máme kávu, zmrzlinu a tak.
- Fajn. Děkuji, Wille. - Dobře.
- Wille? - Ano?
Jakou zmrzlinu tam máte?
Pozor!
Uklidněte se!
Kluci, někdo tady je.
- Pardon. - Koupíš mi zmrzku?
- Je to tamhle. - No a?
To snad ne!
Je to tvůj problém, vole!
- Tak… - Chcete zmrzlinu?
Slíbila jsem to dětem. Včera jste neměli.
- Vidíte, takovou zmrzlinu. - Tuhle, dobře.
Mají rády duhovou. Máte ji?
- Jo. - Vidíš?
Potřebujete něco?
Ani tam nešel.
Proč dinosauři vymřeli před námi?
Půjdeme se usušit?
Nino!
Nino, obleč ji, ochladilo se.
Ten župan.
Oblékni ji.
Vidíš, to je lepší.
Myslíš, že dostanu svou panenku?
Panebože.
Hej, vole!
Jdi do prdele, vole!
Mami, chceš ještě?
Jo, chci ještě.
Neni, chceš?
- Myslím, že Neni chce. - Ano, prosím.
- Wille? - Ano?
Ano?
- Přinesete mi sklenici vody? - Moment.
Prosím, oloupat. Slupka jako had.
Tenhle je kulatý.
Myslím, že prší…
- Dáme ho do klece? - Není to pěkné?
- To je prima. - Ne?
- Víš, co uděláme? - Co?
Nalepíme mu oči,
dáme ho do klece a klec mu vyzdobíme.
- Prosím. - Díky.
- Všechno v pořádku? - Ano.
- Kdyby něco, dejte vědět. - Děkuji.
Martho, zlatíčko.
Zrovna jsem ti chtěla zavolat. Právě jsem přišla z pláže.
Co je zničené?
Proč jsi šla k někomu, koho neznáš?
Nejsou zničené.
Jen jsou hodně suché, když je tolik barvíš.
Já si na ně občas dám lžičku olivového oleje.
Zná táta někoho?
Jsem na dovolené. Dívám se na…
Tak jo.
Taky se měj krásně.
Ahoj.
Přesuňte se k poslednímu slunečníku. Díky.
Dá vám limonádu. Mockrát děkujeme.
To mělo být dřív. Ta paní se taky musí posunout.
- Přesunete se, viďte? - Ne, tady mi to vyhovuje.
Jen se posuňte, ať můžeme být s rodinou pohromadě.
Chápu, ale nechce se mi.
O co jde?
Dnes pomůžete vy nám, zítra pomůžeme my vám.
Ne, děkuji.
Svině!
Ani nevím, co říct.
Stačí se o kousek posunout.
- Ta zasraná… - To by stačilo.
Promiňte.
Dáme ti dietu, a ty se cpeš dortem.
- Dáte si kousek dortu? - Ne, díky.
Omlouvám se za to předtím.
Mám narozeniny.
- Všechno nejlepší. - Děkuji.
- Kolik vám je? - Čtyřicet dva.
Máte krásné bříško.
To víte, je to holčička.
- A kdy to bude? - Za dva měsíce.
Moje švagrová otěhotněla hned.
Mně to trvalo osm let.
Stane se to, když se to má stát.
- Přeju krásné narozeniny. - Odkud jste?
Jsem z Cambridge nedaleko Bostonu.
Myslím odkud jsou vaši.
- Moji? - Ano.
Jsou z Leedsu. Vlastně ze Shipley.
- Nóbl. - Ne, není to nóbl.
Myslela jsem, že jste z Queensu.
Sice tak nemluvíte, ale něco na vás je.
My pocházíme z Queensu,
ale tady máme příbuzné už asi 300 let.
Nemáte děti?
Ano, mám dvě dcery.
Kde jsou?
Kolik jim je?
Biance je 25 a Martě 23.
Ne!
Jste tak mladá. Asi jste začala brzy.
Je mi 48.
Ty vole! Ne…
Vypadáte skvěle.
Říkali jsme si, že vám určitě není ani 40.
Máte štěstí.
- Jak se jmenujete? - Leda.
- Neda? - Leda.
Leda. A příjmením?
Carusová.
Carusová z Queensu.
Já jsem Callie. Callisto.
To znamená překrásná.
Neochutnáte? Ani kousek?
Jak můžete odolat?
- Není dobrý? - Moc dobrý.
Ano.
Taky se omlouvám. Byla jsem trochu nervózní.
No jo, to sluníčko občas dělá.
A třeba je to tím, že jste daleko od svých dcer.
No, uvidíte.
Děti jsou zdrcující odpovědnost.
Všechno nejlepší.
- Dobrý den. - Lyle, seshora.
- Ano, jistě. - Rád vás tady vidím.
- Není to tak špatné, viďte? - Ne.
- Snad vás nerušíme. - Ne.
Co pijete?
Díky, ještě mám.
Je fajn mít takový podnik hned u domu.
Zvlášť když je člověk sám.
- Aspoň nejí fazole z plechovky. - Nebo shnilé ovoce.
- Občas úplně zapomínám jíst. - To není dobré.
Viděl jsem vás dnes na pláži, na oslavě Calliiných narozenin.
Nebyla jsem na oslavě. Neviděla jsem vás.
Já vás ano.
- Už jste se zabydlela? - Ano, je to fajn. Díky.
- V apartmá všechno v pořádku? - V nejlepším, děkuji.
Našla jste dálkové ovládání? Na větrák?
Ne, radši ho zapínám ručně.
- Větrák. - Ručně.
Stará dobrá ruční práce.
- Apartmá je skvělé. - Je prima.
Hodně světla.
- Skoro jako na lodi. - Ano.
- Ne, pozvu vás. - To ne.
- Trvám na tom. - Děkuji.
Dejte vědět, kdybyste něco potřebovala.
Jistě. Děkuji.
Můžu si dojíst večeři, Lyle?
Ale ovšem.
- Jo. - Dobře.
Promiňte.
Sakra!
Děláš si, co chceš.
Postaráš se o své dítě?
Přijedeš a chceš mě. Chceš tuhle prdýlku?
Ty jsi takovej hajzl.
Já jsem hajzl?
Jdi do prdele!
Eleno?
Eleno!
Bianco?
Bianco!
Eleno!
Spíš tamhle.
Eleno!
Leno!
To je naše pistolka na vodu.
Nebojte, má váš klobouk. Najdeme ji.
Bianco!
- Bianco! - Bianco, pojď sem!
Nazdar!
Ztratila jsem mámu.
Pomůžu ti ji najít. Pojď.
Eleno!
Panebože!
Bože můj!
Dejte mi ji.
Mami!
Přišla jsem vám poděkovat.
Bylo to děsivé.
Myslela jsem, že umřu.
Ano.
Díky bohu jste tu byla vy.
Cizí lidi to občas mají v takové situaci snazší.
Byla jsem úplně bez sebe strachy.
Může se stát tolik strašných věcí.
Lidi jsou takoví parchanti.
Panebože.
Co se vám stalo?
- Spadla na mě šiška ze sosny. - Šiška?
Vypadá to strašně. Dala jste si na to něco?
Ne, nedala.
Něco na to mám.
Je to prima. Počkejte.
- Máte pěkné plavky. - Děkuju.
Neuklidnila se?
Ne.
Mami!
- Přestaň. - Byl to divný den.
Našli jsme ji a pak ztratila
svou panenku.
Taky jsem měla takovou. Jmenovala se Mina.
- Nina? - Mina.
Nebo Minimáma, jak říkala moje matka.
Najdete ji.
- Jo. - Chceš hračku?
- Tak co? - Chladí to, děkuji.
Je to fakt prima. Budete se cítit mnohem líp.
Do večera se budete cítit báječně.
- Dobře? - Děkuji vám.
Tak jdeme najít tu panenku. Už nemůžu vydržet to řvaní.
Nashle zítra.
Mami!
- Nashle. - Nashle.
Mám pro tebe dárek.
Otevři oči.
Byla to mámina panenka, když byla máma malá.
- Jak se jmenuje? - Jmenuje se Mina.
Mami?
- Můžu se pomazlit? - Můžeš se pomazlit.
Dám ti nějakou medicínu,
protože pak budeš mít hezké nehty.
Jo.
Strašně nepořádná. A neuzdravíš se.
Jen na chvíli zavřu oči. Dobře?
Dobře.
Vidíš, jaké mám oči?
- Hnědé? - Ne.
Červené.
- Vidíš? - Jo.
Musím ti vykartáčovat vlasy.
To bolí!
Bianco, to ne!
To bolí.
- Říkalas, že budeme spolu. - Nemůžu ji nechat plakat.
Dávám ti pár vteřin, aby ses vrátila.
Tři, dva, jedna.
Pojď, hraj si s Minimámou.
Můžeš ji učesat.
- Mami, pojď sem! - Hned jsem u tebe.
Bianco?
Bianco!
Bianco, pojď k večeři!
To by šlo.
Ty si mě nevšímáš?
Už pokolikáté tě volám k večeři.
Bianco?
Na čem to sedíš? Bianco!
Vstaň.
Vstávej!
Nelíbí se ti?
Věřila jsem, že se o Minu budeš starat.
Občas jsi hrozně bezohledná.
Je to moje panenka. Nemůžeš ji takhle masakrovat.
Ne, je moje.
Teď je zničená.
- Dobrý den! - Dobrý den.
- Zdá se, že jste nezmokla. - Pršelo moc?
Bylo to šílené.
Všichni se nahrnuli do kavárny, bylo tam narváno.
Vítr bral slunečníky, lidem knížky, ručníky…
- Všichni šíleli. - Ale ne.
Ta malá holčička, Elena, pořád plakala.
Myslím, že ztratila panenku.
Já mám bouřky ráda.
Promokly by vám knížky.
- Vám zmokly? - Jo.
Co studujete?
- Ekonomii. - V řečtině?
Ne, studuju v Dublinu,
tady jen pracuju přes léto.
Jsem ve škole trochu pozadu.
Spoustu času jsem proflákal.
- Jo. - Kolik vám je?
- Dvacet čtyři. - Přesně mezi mými dcerami.
Prý učíte na univerzitě.
Správná odpověď je: „To bych bral.“
- Co? - Je to sprostý vtip.
Sendvič s Willem. Jo.
Ano, učím. Srovnávací literaturu, tedy hlavně italskou.
- Aha. - Ale ulívám se.
Aha, srovnávací literaturu.
Ano.
- Umíte mnoho jazyků. - Ale žádný moc dobře.
Taky jsem promrhala hodně času.
Zašel byste na večeři?
Měl bych se osprchovat a převléknout…
Není potřeba.
- Nemám s sebou peněženku. - Zvu vás. Pojďte.
Dobře.
To byla zábava.
Vassili je Calliin manžel.
Myslela jsem, že patří k té starší podsadité ženě.
- Ale prosím vás. - Co?
Je tlustá.
Ne, to je myslím Calliina teta.
- A Lyle, který se stará o dům. - Dělá pro ně.
- A Ninin manžel je… - Toni.
- Toni? - Jo.
Jezdí sem na víkendy.
Má investice v Kalamatě.
- To zní podezřele. - Jo.
Pronajímají si velkou vilu na útesu.
Je růžová.
- Růžová? - Jo.
Pronajímají si ji každý rok.
Jako bychom mluvili o filmu v jazyce, který úplně neovládám.
Díváte se na takové filmy?
- Ano. - Bez titulků?
Ano.
Říkala jste, že vaše děti jsou staré jako já?
Ano, 25 a 23 let. Bianca a Martha.
A jsou vám podobné?
Těžko říct. Ale nejspíš ano.
Protože jste krásná.
Jste chytrý chlapec.
Matka byla velmi krásná.
Když mi bylo asi jako Martě, přišlo mi, že se o to nepodělila.
Když mě stvořila, jako by se ode mě oddělila,
jako člověk odsune talíř odporného jídla.
Bianca a Martha, to je zvláštní.
Nejzajímavější mi přijdou skryté podobnosti.
Víte?
Co je na Biance svůdné a na Martě ne a naopak.
Dávají vinu mně.
Když jsem byla mladší, měla jsem malá ňadra.
A hned jak jsem porodila, velká ňadra.
Bianca má velká ňadra a Martha téměř žádná, jako kluk.
A neuvědomuje si, jak je krásná.
Nosí podprsenku s vycpávkami a to ji trochu ponižuje.
Má pocit, že jsem dala to nejlepší Biance.
Cítí se ošizená.
A já to chápu.
Už je to dávno, ale uvažovala jsem,
jen napůl vážně, že si nechám dát implantáty.
Ale takový podvod nemá smysl.
Víte?
Ale Bianca je úplně jiná.
Nikdy by si nedovolila cítit se ošizená.
Všechno ze mě vytáhne. Všechny mé tajné schopnosti.
To ona si všimla, jak puntičkářsky loupu ovoce.
Aby se slupka nepřetrhla,
aby se sloupla v jednom dlouhém… Jak se tomu říká?
- Proužku. - Proužku.
- Strašná puntičkářka. - Jo.
Ani jsem to o sobě nevěděla.
Ano, rozumím.
Ale proč je naplánovali tak blízko po sobě?
Zlato…
Je neděle. Máš je ty.
Volají z Kolumbijské.
Pracuju.
Já se dusím.
- Pofoukáš mi ho? - Jo, posaď se.
- Mami, pofoukáš mi ho? - Sedni si.
Proč jsi to udělala?
Chtěla jsem ho oloupat jako hada, jako to děláš ty.
Prosím, pofoukáš mi ho?
Moc to bolí.
Mami!
Pofoukej mi ho.
Prosím.
Nemůžu vás chvíli nechat samotné.
María Guerra napsala jednu úžasnou báseň.
„Haciendo serpentinas?“
Nic.
Četl jste „Ledu s labutí“?
Ne.
To je v angličtině.
- Aha. - A taky se tak jmenuju.
„Střed už nedrží…“ To je jiný Yeats.
Má matka trpívala závratěmi.
Když vstala, dělo se jí to pořád.
Prý protože vstala moc rychle.
Chudinky z mého břicha.
Co se mi na nich nejvíc líbí, je mi úplně cizí.
Nemusím se za to cítit zodpovědná.
- Nudím vás? - Ne.
Nina je velmi krásná.
Ano.
Snad najdou tu panenku.
Všichni vyšilujou a…
Musel jsem kvůli ní přehrabat celou pláž.
Najdou ji.
Včera jste byla úžasná.
Když jste jim odmítla uhnout.
- Ale už to nedělejte. - Proč?
Protože to jsou špatní lidé.
Občas mám strach, že se o ně nedokážu starat.
Co kdybych omdlela, až s nimi budu sama a ty v Arizoně?
Lásko, nemusíš se bát.
Opravdu.
To víš, že se o ně dokážeš postarat.
Vezmu si jen ty šatečky, botičky a ponožky.
A nechám… Ne.
Vlastně tu bundičku si vezmu taky.
Ledo!
- Dobrý den. - Zdravím.
- Jak se máte? - Dobře.
Vy už máte vnoučata?
Ne.
Namazala jste si to tou mastí?
Ta záda. Ano, je to mnohem lepší.
- Díky. - Fajn.
Zlatíčko, našla jsi svou panenku?
- To snad ne. - Eleno, to nedělej.
- Promiňte. - To nic.
Je strašně unavená.
Neřekneš paní, jak zítra půjdeme,
až nebude pršet, a najdeme Neni?
A dnes si koupíme panenku pro velké holky.
Protože jsi mámina velká holka. Jsi moje velká holka.
Kdo ji vzal, by měl dostat rakovinu.
Prosím tě, to jsou prostě děti.
Hračka se jim líbí, vezmou si ji.
Arrunovy děti takové nejsou.
To jejich máma. Je to pizda.
S Tonim jsem mluvil a děti nic nevzaly.
- Lže. - To neříkej.
- Ale je to pravda. - Neříkej to.
Je toho na ni moc.
Má horečku, v noci nemohla dýchat.
Potřebuje kapesníček. Jsme na nervy.
- Máte kapesníček? - Nemám, promiňte.
Jak vysokou má teplotu?
Ani ne 38. Nic to není.
Pustíš mámu na chvilku?
No tak, Eleno. Máma tě postaví.
No tak, nech toho.
Dost. Nech toho. Přestaň se tak chovat.
Do prdele!
Já se z ní zblázním.
Protože táta je pryč, co?
Táta je pryč a ty si to vybíjíš na mě.
Tak jo, pojď k tetičce.
No vidíš, velká holka.
- Moje velká holka! - Běž, ať mám aspoň chvíli.
Občas je toho na mě moc.
- Já vím. - Dobře?
Ano, cokoli chceš. Ukaž to mámě.
Ukaž mámě a tady paní, jaká jsi hodná holka.
Tak pojď.
Nic se neděje.
Dávají nám zabrat, co?
- Neříkala jste, že je to vaše první? - To je.
Jaké byly vaše dcery, když byly malé?
Taky byly takhle svéhlavé?
Vlastně si to moc nepamatuju.
Přece nezapomenete, jaké byly vaše děti.
To je vaše zkušenost?
Jen jsem se ptala, jestli vám dcery daly zabrat, když byly malé.
Prostě si to nepamatuju.
- Není vám nic? - Nepamatuje si to.
Byla jsem hodně unavená.
Promiňte, s dovolením.
Pardon. Nekupujte jí jinou panenku, nepomůže to.
Najdete ji.
Mami, jak se píše „vulkán“?
Mami, píše se „vulkán“ takhle?
- Jak se… - Nedělej to!
To si už nedovoluj, Bianco!
Poslouchej. To si už nikdy nedovoluj.
Nikdy nebij mámu.
To nesmíš dělat. Rozumíš?
- Můžu… - Ven!
- Ne! - Ven!
- Pusť mě! - Počkej čtvrt hodinky!
Dolů.
Já ne…
Nechci tě teď vidět!
Mami!
Panebože.
- Miluju tvou vlhkou kundu. - Jo…
- Jsi úžasná. - Roztáhni mě.
Do prdele.
Nestojí ti?
Ne, stojí. Tak nějak.
Ach jo.
To nic.
Půjdu do koupelny.
Až se vrátíš, tak ti to udělám.
Nino!
Judy Garlandová byla geniální.
Kde má dr. Williamsová kafe?
Nebo pije jenom zelený čaj?
Nemělas ho v Great Barringtonu?
- Jdi se bodnout. - Ochutnej tohle.
- Dej si. - Nechci.
- Dej si. No tak. - Nechci.
Mami, konečně jsem tě našla!
Jste celé promočené!
Viděly jsme vrabčáky a drozdy!
Martho, jsme u tátova učitele. Sundej si boty!
Sundej si boty. Tady musíte dávat pozor.
- Mám hlad. - Táta vám to snědl.
Tati, říkals, že uděláš lívance, aby vyšlo sluníčko.
Proč jsi je snědl?
Zlatíčko, udělám je.
Na co se díváš?
Ale ne!
Turisti.
- Turisti! - Turisti. Počkej.
Asi jdou po Catamountské stezce.
Co jsou turisti?
Děláš si srandu?
- Jen na chvíli. Nemají jídlo. - Není rok 1985.
- Co blázníš? Jsou promoklí. - Joe, nevoď je sem!
Jste asi na cestě už nějakou chvíli.
Ano, od dubna.
- Paráda. - Grazie.
- Kolik vám je? - Čtyřicet dva.
Panebože.
Život bez dětí je tak jiný.
Já mám děti.
Mám tři děti.
Dvanáct, devět a sedm.
Jsou v Londýně u své matky.
Utekli jste spolu?
- Nejspíš jo. - Ano, utekli.
Jsme povinni provést tolik pošetilostí.
Už od dětství.
- Povinni? - Ano.
Co se nám stalo, je za celý život jediné,
co mi dává smysl.
Mluvíš tak krásně italsky.
Tak žensky.
Leda je úžasná odbornice na moderní italskou literaturu.
Prosím tě, Joe.
Studovala jsem překladatelství.
A srovnávací literaturu.
Na čem pracuješ?
Stěží pracuju.
- Pracuje na překladu Yeatse. - Yeatse?
- Ne. - Do italštiny? To je…
To je jako čokoláda na čokoládě.
Co je to?
- Já nevím. - To je Auden.
„Závan křivého křídla padá mi kolem těla.“
Je to k smíchu.
To jsem je naučila.
Z „Krize“.
Takový náš vtip.
To je krásné.
Výborně.
Páni!
Děkujeme!
Dáš mi přečíst něco svého?
- Něco svého? - Ano, svou práci.
Jistě.
Jak se vede jeho dcerám?
Mají se dobře?
Nejsou to dcery.
Jsou to chlapci.
- Nedávej jí. - Proč?
POHŘEŠUJE SE HOLČIČKA TRUCHLÍ NAD ZTRÁTOU
ODMĚNA
Panebože.
Chudáčku maličká.
- Kdo je to? - Lyle.
Otevřel jsem si svým klíčem.
- Nechtěl jsem rušit. - To nic.
Viděl jsem auto. Říkal jsem si, že jste se vrátila.
Ano.
Nechci obtěžovat,
ale tahle chobotnice ještě před hodinou plavala.
Chobotnice.
Chtapodi.
- Mluvíte řecky. - Trochu. Jsem tu už dlouho.
- Půjdete dál? - Výborně.
- Večeřela jste? - Ne, ani neobědvala.
Je skoro pět hodin.
Je tak čerstvá, že ji můžete sníst syrovou.
To by se mi asi hnusilo. Nebo to byl oplzlý vtip?
Promiňte.
- Co smaženou? - Neumím ji očistit.
Očistil jsem ji. Za dvě minuty je hotová.
Dobře.
Když jsem sem přijel,
mohla jste sbírat chobotnice rukama ze skály.
Věšeli jsme je na prádelní šňůry, jako to dělají staré paní.
Na zdraví!
Můj tchán říkal, že kdysi člověk mohl jít
od Martha's Vineyard do Nantucketu po zádech velryb.
Jste ženatý?
Od 80. let už ne.
Máte citron?
To se vašim dětem určitě líbilo.
Zní to jako pěkné dětství.
Vyrostly u mámy ve Filadelfii.
Můj nejstarší syn je starší než vy.
To asi ne. Jsem stará.
Jak to myslíte? Je vám nanejvýš čtyřicet.
Čtyřicet dva?
Čtyřicet tři?
Čtyřicet čtyři?
Čtyřicet pět?
Čtyřicet šest?
Čtyřicet sedm?
Čtyřicet osm, Lyle.
Dvě dospělé děti.
Dcery, 25 a 23 let.
Martha se o mě bála, když vyrůstala.
Starala se, zda jím, zda jsem v noci neumřela, jako máma.
Bianca je po tátovi.
Měla jsem pocit, že mě chce změnit.
Krutá pro mé vlastní dobro.
Mému nejstaršímu je padesát.
Vlastně padesát jedna.
Takže vyhrávám.
Jsem trojnásobný děda.
Když jsou malé, mají tak měkká tělíčka.
- Jsou vaše děti na ostrově? - Ne.
Leonard Cohen sem jezdil z Hydry.
Psali jsme spolu písničky. To rádi slyšeli.
Nic vážného, jen jsme si hráli. Líbilo se jim to.
Znáte ježovky?
Ne? Mořské ježky?
Krásné purpurové skořápky.
Plnil jsem je vatou
a posílal jim je do Filadelfie k narozeninám.
Najdu nějaké pro vaše dcery.
Vy jste opravdu rodinný typ.
Jo.
Naučil…
Všechny jsem je naučil plavat.
Až na toho nejmladšího.
Promiňte. To bylo… Jsem sprostá.
Nakašlat na to, milá dámo.
Já jsem taky sprostej.
To jste v dobré společnosti.
To zní krásně. Na co si připíjím?
Znamená to „sprostý“.
„Krutý“.
Asi jste tu byl osamělý.
Byl to jeden velkej mejdan.
- Je vám špatně? - Ne, je mi dobře.
Nelehnete si na chvíli?
To přejde.
Nic nemusí přecházet. Je mi dobře.
- Dáte si kafe? - Ne, děkuji. Zůstaňte. Nehýbejte se.
No vida. Vrátila se vám barva.
Úplně jste zbledla.
Jo.
Můžu si zapálit?
Je v ní voda.
Růžová vila.
Musím to vzít.
Počkej, vezmu to.
Haló.
Haló?
Mami!
- Mami, volá profesor Cole. - Cože?
Volá profesor Cole.
- Volá ti. - Profesor Cole…
Nevím, zda budu mít na letenku, takhle na poslední chvíli.
Božínku, to je…
Mám připravit příspěvek, nebo…
Ne, to je v pořádku.
Děkuji vám za tu příležitost.
To nic.
Dobře.
Dobře, děkuji.
Uvidíme tátu?
Nechala jsem tu číslo na sebe, Joea,
do Biančiny školy a Martiny školky.
A taky na pediatra…
Martha je trochu nachlazená.
Nic to není, ale ráno by měla brát lžičku bezu.
A potom tohle. Aby jí bylo líp.
U postele jsem jí nechala zvlhčovač, než půjde spát, pusťte jí ho.
A miluje Geparda.
Kdyby se v noci vzbudila, můžete jí dát Geparda.
Číslo na Joeovu matku…
A každý den kolem večeře zavolám… Děkuju.
Nechala jsem tu mámino číslo, ale jen když se nikomu nedovoláte.
Uvařila jsem na středu až pátek,
všechno jsem označila…
Namočila jsem černé fazole, ale nestihla jsem… Vaříte?
Recept je na ledničce. Nechci, aby se zkazily.
Haló…
Mohla bych objednat víno?
Ne, jen skleničku.
Děkuji. Vlastně, máte šampaňské?
Aha. Ne, to nevadí…
Kolik stojí lahev? Oslavuju.
- Dobrý den. - Ledo,
tohle je můj příspěvek.
Nevím, jestli je přesvědčivý.
Camus tvrdí,
že ontologická prázdnota vesmíru
dráždí vrozenou lidskou touhu
po metafyzickém smyslu.
Takže drásá nervy, že Esslinovo Absurdní divadlo…
Bourdieu…
Bourdieuova chyba je, že často zapomínal první část svého jména.
Promiň, Waltere. Walter je citlivý. Kde je?
Je to hrozné.
Ale opravdu se chci věnovat,
a slibuji, že se vrátím k Audenovi,
tomu, co je nejen nevýslovné,
ale i nemyšlené.
Opravdu mě vzrušují Ricœurovy nedávné myšlenky
o lingvistické pohostinnosti a…
Ale jeho jméno, Ricœur…
Měl bych se opřít do té druhé slabiky,
protože jde fakt od srdce.
Jablko…
Předmět…
Čtu teď úžasnou studii o Audenově „Krizi“ od Ledy Carusové.
Zdá se mi, že předjala
Ricœurovy nedávné úvahy o lingvistické pohostinnosti.
Pro ni
pohostinnost spočívá v udržení pozornosti,
dokonce i v krizi.
Jak říká Simone Weilová:
„Pozornost je nejvzácnější forma velkorysosti.“
Najednou říkal moje jméno. A bylo to…
Byl to úlet.
Ne, mluvil o té studii o Audenovi.
Říkal, že…
Říkal, že jsem předjala Ricœurovu práci o překladu a…
Ne, že já jsem předjala Ricœurovu práci o překladu
a bylo to prostě… No bylo to…
divoký.
A Cole vypadal… Jak se díval…
Otočil se jakoby zpomaleně. Byl bez sebe vzteky.
Leda Carusová pronikla do Audenovy osobní mytologie.
Díky bohu, protože když se člověk snaží potlačit pochybnost,
výsledkem je tyranie.
Dostala neštovice?
To je šílené, byla jen trochu nastydlá. Má horečku?
To není horečka. Ne.
Ani jsem nečetla jeho poslední práce.
Na všechno jsem přišla sama.
Ano, dej mi ji k telefonu.
Ahoj, zlatíčko.
Svrbí to?
Já vím, není to pěkné.
Pustil ti táta DVD?
Jen nezapomeň, že je to trochu strašidelné…
Počkáš chvilku?
Jo. Už jdu!
- Promiňte, že ruším. - Ale vůbec ne.
Přišel jsem vám poblahopřát k dnešnímu úspěchu.
Děkuji vám.
Musíte dopsat ten článek o Yeatsovi.
- Další publikace je důležitá. - Jistě.
Řeknu Hardymu, jak pracujeme.
Večeře je za dvacet minut v jídelně.
Zařídil jsem vám místo.
Božínku. Děkuji.
Promiňte, to je myslím moje auto.
- Myslíte, že je to vaše auto? - Ano, z půjčovny.
Tak to nás omluvte.
- Lyle říkal, že si pronajímáte jeho dům. - Ano?
Učitelé mají celé léto volno. To je fajn.
Já o dovolené pracuji.
Já taky.
Díky za pomoc s Elenou.
A s Ninou. Občas je trochu mimo.
Jistě. S dovolením.
- To není moje auto. - Ne.
Nashle.
Nevěděl jsem, že jste tady.
- Opravdu mě těší. - Mě taky.
Vaše práce je vzrušující.
Děkuji.
Vzrušující.
Děkuji.
Je to vážený akademik,
ale je úžasné to pozorovat.
- Co? - Inu…
Bude zajímavé sledovat jeho taktiku, až dnes večer zase začne svádět.
Promiňte.
Kde je číšník?
Šampaňské.
Neplačte. Ne, opravdu.
Ty vtípky s jmény byly skvělé.
- Zdál jste se lidštější. - Lidštější?
- Co jiného bych měl být? - Něco jako bůh.
Vaše jméno, Leda. Je velmi provokativní.
Narážíte na Yeatse.
Velmi velkomyslné. Vždycky připomene znásilnění.
Panebože.
Určitě to znáte zpaměti.
Italsky.
Nad ohromující dívkou.
Chci s tebou spát.
Ale vypadá to, že jsi vdaná, takže…
Budeš muset začít ty.
Ahoj!
Nazdar, mazlíci.
Stýskalo se mi.
- Stýskalo se vám? - Jo.
- Jo? - Jo.
Tu bych opíchal.
Ne, je moc stará.
Dal bych jí ho vykouřit, kdybych se na ni nemusel dívat.
Promiňte, rádi bychom se dívali.
Tak jo.
Jestli se nedokážete ovládat, zavoláme uvaděče.
Ona zavolá uvaděče, ty vole!
Jasně, ty krávo. Zavolej uvaděče! Zavolej toho kreténa!
Haló?
Je tu někdo?
Ano, dobrý večer.
Ve druhém sále je parta kluků, kteří velmi ruší.
- Ruší? - Házejí popcorn, vykřikují.
Křičí na diváky. Ruší.
Aha. Chcete vrátit vstupné?
Ne, chci, abyste zakročila.
To mě opravdu mrzí. Vyřídím to.
Počkejte chvilku.
- Děkuji vám. - Dobře.
Jdi do prdele!
Tak to ne! Uříznu vám ty vaše mrňavý ptáky
a nacpu vám je do chřtánu.
Tohle je nepřijatelné! Zavolám policii!
Jen zavolej, svině. Zavolej policii.
Na modrých životech záleží.
Tak dost!
Jdi do prdele!
Mami, máš něco k jídlu?
Vzalas něco k jídlu?
Sakra.
Pak si něco koupíme. Jdi si hrát.
Mami, prodávají tady balónky.
Já chci velrybu.
Vím, že umí velryby.
Fakt geniální. Do prdele, jsi geniální.
Mami.
Nechci se ti udělat do pusy.
Chci počkat, až budeš ve mně.
Třeba ti prospěje, když nedostaneš, co chceš.
Mami, prosím.
To teda jo.
Ano, zlatíčko. Přivezu ti z Londýna sladkosti.
Cože?
Nemůžu…
Bia… Nemůžu…
Bianco, můžeš otočit telefon? Neslyším Marthu.
Tak jo, holčičky. Taky se už nemůžu dočkat.
Ne, vy zavěste. Tak je to lepší.
Tak jo. Mějte se. Ahoj.
Mějte se krásně.
Dobře.
Nerada mluvím s dětmi po telefonu.
Cože?
Nerada mluvím s dětmi po telefonu.
- Jim se to taky nelíbí. - To neříkej.
Je to tak.
To neříkej.
Tak jo.
Ano?
Haló?
Sakra.
Haló?
Ano, u telefonu.
Děje se něco?
Ano, jsem u posledního stánku u lodí. Prodávají starožitné šperky.
Počkám tady.
Chodím za vámi už deset minut.
- Děje se něco? - Co?
Včera jsem měla na mobilu vaše číslo.
- Volala jste mi? - Ano.
Paní.
Ahoj, maličká. Už je ti líp?
Potřebuje léky.
- Tvá panenka je nemocná? - Nepřešlo ji to.
Chce svou panenku. Sakra.
- Pořád mi padá. - Hele…
Můžu?
Babička používala jehlice do klobouku. Teď nespadne.
Tak, teď klobouk.
Dobře?
Aby to bylo pohodlné.
Co ztratila tu panenku, dohání mě k šílenství.
Něco s ní není v pořádku. Nespí.
Vůbec. Usne, jen když je v posteli se mnou.
A když se pohnu…
Jsem opravdu unavená. Strašně unavená.
To si pamatuju.
Vím, že jste mě viděla s Willem.
Nemyslete si o mně nic špatného.
To si nemyslím o nikom.
Jo…
To jsem věděla. Hned jak jsem vás zahlédla…
Říkala jsem si, že chci být jako vy.
Co jste viděla, nic neznamenalo.
Ne?
Ne.
Nic z toho nebude. Jen…
Ale jsem šťastná.
Jsem spokojená s Elenou, se vším.
Jsem…
Manžela jsem poznala mladá.
A fakt mě zbožňuje.
A ji taky.
Říká, že moje prsa jsou přesně do dlaně.
Co by udělal, vidět vás s Willem?
Podříznul by mě.
Nechci o něm mluvit.
Mám pět minut, než Callie skončí s nákupy.
Nepustí vás ke mně?
Nechce mi dovolit nic.
Kašlu na to.
Můžu se vás na něco zeptat?
Jistě.
Co se stalo v tom hračkářství?
Mluvila jste o svých dcerách
a pak se něco stalo.
Víte, o čem mluvím?
Ano.
Odešla jsem.
Když starší bylo sedm a mladší pět, odešla jsem.
Opustila jsem je a tři roky je neviděla.
Tři roky jste neviděla své děti?
Ne.
Kdo se o ně staral?
Jejich otec a moje matka. Pak jsem se pro ně vrátila.
Jaké to bez nich bylo?
Cítila jsem se báječně.
Jako bych se snažila nevybuchnout, a potom jsem vybuchla.
To nezní báječně.
Dobře.
- Tamhle je Callie a váš manžel. - Můj manžel?
Co tady sakra dělá?
Měl se vrátit až zítra.
Do pytle. Už musím.
Nazdar!
- Ahoj. - Čau.
Co děláte? Pozdravte se s mámou.
Martho, no tak. Běž k mámě.
To nic.
- Půjdeš ke mně? - No tak.
Jsi teď doma, mami?
Dnes jsem doma.
Umyješ mi po večeři vlasy?
Nemůžu se zdržet na večeři. Musím stihnout letadlo.
Tak dobře.
Přivezla jsem vám dárky.
A krásné šaty.
Tyhle.
Ahoj.
Pro tebe!
Probudily jste lechtadlo. Přišlo na vás lechtadlo.
Bianco, mám ti pomoct s knoflíky?
Ne.
Dobře.
Ukaž se mi.
Krása.
- Ledo, můžu s tebou mluvit? - Jasně.
Prosím tě, nedělej to.
Co mám udělat? Mám si před tebou kleknout?
Mám si uříznout koule? Co potřebuješ? Pověz mi to.
Spolkla jsi jeho péro, že nemůžeš odpovědět?
Joe, to s tím nemá co dělat.
Fakt ne?
- Nechala jsem ho. - Fakt?
Blahopřeju, lásko, jsi expert.
Máš mě za idiota?
Jsem hajzl?
Prosím tě. No tak.
Jsou to malý holčičky. Jak to mám zvládnout?
Joe, motá se mi hlava.
Odvezu je k tvé mámě. Nezvládnu to.
- Fakt? - Jo.
Vyhrožuješ mi?
To je pomsta.
To je tak ubohý.
Odvezeš je tam,
a utopí se v těch sračkách.
Ve sračkách, ze kterých jsem se vyhrabala.
Jo, jsi hajzl.
Máma ani nedokončila školu.
No a co?
- Mami. - Ano?
Oloupeš ho jako hada?
Co?
Oloupeš ho jako hada?
Prosím.
- Oloupeš ho? - Ano.
Ať se nepřetrhne.
Neboj, nepřetrhne se.
Je to suchozemská, nebo mořská příšera?
Mořský had.
Prosím, oloupat. Slupka jako had.
Ať se nepřetrhne.
Ten je dlouhej.
Ten je nejdelší.
Může se stočit?
Stáčí se.
Otáčí se.
Mami, kam jdeš?
Kam jdeš, mami?
- Mami? - Vrátíš se?
Kdy se vrátíš?
Mami?
- Kam jdeš, mami? - Mami!
Mami!
- Co říkáte? - Ne, děkuji.
- Řekněte ano! - Dobře.
Tašku si můžete nechat tady.
Tuhle miluju!
Ledo, asi byste měla jít.
Wille?
Děje se něco?
Víte, bylo to krásné.
Dárek, který jste dala Nině. Byla vám opravdu vděčná.
Aha.
Chci vás o něco poprosit.
- Ano? - Mohl bych jít nahoru?
Vlastně ne.
Dobře.
Ninu napadlo, jestli byste nám na pár hodin nepůjčila byt.
Řekl byste Nině, že bych s ní chtěla mluvit?
- Kdy? - Kdykoli bude chtít.
Její manžel odjede až v neděli. Do té doby to nepůjde.
V pondělí to stačí.
Zlobíte se?
- Ne. - Vypadáte naštvaně.
Ne, Wille. Domovník Ninu zná a obchoduje s jejím manželem.
Lyle? Za dvacet euro nic neřekne.
Proč jdete právě za mnou?
Nina to po mně chtěla.
Dobrou noc.
Vstávej!
- Vstávej! - Eleno.
Vstávej.
Vstávat.
Vstávej!
Tak…
Vstaň!
Mami, vstávej!
Pojď do vody, mami.
- Pojď do vody, mami. - Já ji vezmu.
Už jdu.
Nech mě.
Pojď.
Potřebujete pomoct se zavazadly?
- Co? - Potřebujete pomoc?
Teta říkala, že se mám zeptat.
Ne, děkuji.
Ano?
Tady Nina.
- Nazdar. - Dobrý den.
Myslela jsem, že můžete až v pondělí.
Ne.
Počkejte, obléknu se.
Ne, mám jen minutku.
Řekla jsem Callie, že skočím Eleně pro kapky do nosu,
protože je pořád ve vodě.
Nemůže se zbavit rýmy…
Posaďte se.
Máte to tu hezké.
Ano. Chcete ty klíče?
Jestli vám to nevadí.
Se mnou to nemá moc společného.
Ne?
Říkala jste, že jste s manželem šťastná.
To ano.
Že jste se vším spokojená.
Ano.
Já nevím.
Co myslíte?
Měla byste dělat, co chcete.
Kde žijete?
V Cambridgi, nedaleko Bostonu.
- Přijedu za vámi. - Nechám vám adresu.
Dobře.
- Přejde to? - Co?
Nevím, jak to nazvat.
Mám depresi nebo něco…
Ale to přejde.
Neměla jste naspěch?
Ano.
Jestli to bylo báječné, proč jste se k dcerám vrátila?
Jsem jejich matka. Stýskalo se mi.
Jsem strašně sobecká.
Dám vám ještě něco.
Není vám nic?
Ne, to se mi stává, když vstanu moc rychle.
Cože?
Vy jste ji našla?
- Kde jste ji našla? - Ne, já ji vzala.
Proč?
- Já nevím. - Vy nevíte?
Ne.
To nechápu.
Myslela jste, že nám ta panenka nedělá dobře?
- Jen jsem si hrála. - Hrála?
Všichni jsme z toho byli hotoví.
Viděla jste nás.
Jsem krkavčí matka.
- Do prdele. - Promiňte.
To je tak zvrhlý!
Nino, vezměte si ty klíče!
Dnes odjíždím. Byt bude volný až do konce měsíce.
- Je mi to líto. - Nic od vás nechci.
Jste tak mladá a nepřejde to.
- Nic nepřejde… - Ty zvrácená mrcho.
Dávej si bacha, čubko!
Co je to?
Tomu se říká pupík.
- Proč pupík? - Je to…
Pupík, protože…
- Víte, čemu se podobá? - Ne.
- Knoflíčku. - Knoflíček!
Je jako knoflíček.
- Na prdění! - Vypadá jako knoflíček.
Vypadá jako knoflíček.
Tenhle leze ven.
A tenhle leze dovnitř.
- Haló? - Bianco, tady máma.
Mami! Martho!
Jste tam obě.
- Ahoj, mami. - Martho, maličká.
Nechala jsem ti tolik zpráv. Myslela jsem, že jsi mrtvá.
- Mrtvá? - Jo.
Jsi v pořádku, mami?
Ne, jsem živá.
Jen do toho.
Povídej.
Prosím, oloupat. Slupka jako had.
Prosím, oloupat…
PODLE ROMÁNU „TEMNÁ DCERA“ ELENY FERRANTE
Překlad titulků: Vít Bezdíček