PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Co je?
Jen klid, zlato. Neboj, jsem tady.
Promiň, zase jsem křičela?
To nic.
Líbí se mi, když křičíš.
Kdo je to?
To je fuk.
Podívej se.
No tak.
IRA MÁM NA TEBE ČEKAT, NEBO NE?
Tak co?
Promiň, miláčku. Mám práci.
- V neděli? - Včera jsem ti to říkal. Pamatuješ?
Ještě si pospi. Hned jsem zpátky.
Výš!
Ještě výš.
Antošovi chybíš, Serjožo.
Já vím.
Chtěl bych ho mít aspoň na jeden víkend.
Všechny nás tím trestá.
Promluvím s ní, ale znáš ji...
Zbláznil ses? Co když si zlomí vaz?
Honem slez!
Nedohlížíš na něj, mami.
Čekám na tebe v autě jako trdlo.
- Úplně se mu rozepnula bunda! - Iročko, nezlob se.
Ještě pořád máme čas. A skvěle jsme si to užili.
- Že jo? - Jo.
Kdo se zlobí? Myslíš, že se zlobím?
Ne, jsi jen trošičku naštvaná.
A teď už hodně.
Mami, táta za to nemůže. Přemluvil jsem ho.
Jasně, táta nikdy za nic nemůže.
- To je pro mě? Vážně? - Antošo, počkej.
To táta koupil jinému klukovi. Říkala jsem ti to.
Má teď nový domov a novou rodinu.
No tak, Iro.
Víš co, Antone?
Za týden ti přinesu stejný. Vlastně lepší.
Slibuješ?
- Mami, do auta. - Ruku na to.
No tak, Antošo. Pojď do auta.
Musíš se takhle chovat? Nemůžeme si promluvit normálně?
Ne, ale nemusíme se bavit. „Normální“ už to nikdy nebude.
Dovol mi vzít Antona na víkend domů.
Je tam krásně. Příroda a čerstvý vzduch.
Když nasněží, můžeme se koulovat a stavět sněhuláka.
Promluvím s Aňou. Nebude jí to vadit.
Tak Aně to nebude vadit? Vážně?
A nebude jí vadit, když přijedu i já?
- Iro... - Ať se líp poznáme.
- Postavíme sněhuláka. - Pomoc! Je tu někde lékař?
Odveďte toho psa. Jsem lékařka.
Uklidněte se. Jen klid.
Nezačínej zase, Iro.
Mazej zpátky ke své Aničce.
Kde jsi, mami? Jedeme.
- To nedělejte... - Mami.
Nevstávejte.
Položte ho.
Jdeme. To nemusíš vidět.
Volali jste sanitku?
LÉČBA ZÁVISLOSTÍ
- Zdravíčko. Chyběl jsem vám? - Dobré ráno.
Co mám podepsat?
Tohle.
Jistě.
52 902 rublů?
Vždyť jsem vám peníze posílal.
Tohle je ještě
za rozbité nádobí, nábytek a okno.
Okno?
Nebojte, to bylo na začátku.
Vaše dcera už pít nebude.
Tady to máte.
Telefon.
Pas.
POLINA KUBASOVA
- Monitorovací pásek. - Dej tu nohu dolů.
To je v pořádku.
Děkuju.
Drobné si nechte.
Nechápu to. Co potřebuješ? Lyžovat? Jak je libo.
Judo? Mělas nejlepšího trenéra. Malta! Švýcarsko! Žádný problém.
Když jsem byl v tvém věku, neměli jsme doma co jíst!
Myl jsem na semaforech auta.
Co ode mě chceš?
Telefon.
Cože?
Vrať mi telefon.
Jsi jako tvá matka.
Krucinál! Co vyvádíš?
Jak jsi stará, tak jsi blbá.
Vidělas to?
Je zfetovaná?
Rozlišení 16 megapixelů. A baterie má super výdrž.
Vydrží ve vzduchu 40 minut. Jak jsi to chtěl.
Hele, jak rychle lítá.
Mohl by sejmout letadlo.
Tyto drony létají pouze do výšky 1 000 metrů
a tento model maximálně 600 metrů.
Bluetooth delší vzdálenosti nepokryje.
Víte, dopravní letadla létají ve výšce...
Míšo, snad bychom si už mohli tykat.
Podrž to.
Páni jsou blázni do lítání.
Máte k tomu povolení?
Zkoušíme naši novou hračku.
- Ahoj! - Ahoj.
- Jsi se svým klukem? - Jo.
Ahoj, Míšo.
Potřebuju tě.
Zajděte dneska s Aňou na večeři.
Ne...
Kámošovi přece nedáš košem.
Než dcera vysmahne do Anglie, mohly by se s Marinou navzájem uškrtit.
No tak, Sergeji. Proč nechceš? Najíme se, napijeme, pokecáme...
- Budem o tom přemýšlet. - Není o čem.
- Něco mi dlužíš, ne? - Já vím.
Čekám vás dneska na sedmou.
Ulovil jsem losa.
Není o čem přemýšlet.
Marina udělá baštu.
Tvoje žena moc nevaří, viď? No tak.
Míšo.
Kam jdeš?
Počkej. Míšo!
Míšo!
Táta přijel.
A přivezl dcerku průšvihářku.
To je radosti.
Zvykej si na sestřičku.
Dobře víš, že Ljoňu nemůžu vystát.
Nesnáším, jak mluví a směje se vlastním vtipům.
Pomoz mi, prosím.
Vždyť jsme u nich nedávno byli.
Před měsícem.
No tak, zlato. Hodinku to vydržíme.
Pak nás nechá měsíc na pokoji.
Chceš se všem zalíbit. Nemůžeš někdy říct ne?
Ne.
- Ne. - Dost. Přestaň.
Ne.
Přestaň, Serjožo. To je podpásovka.
Serjožo!
- Zmačkáš mi šaty. - No a?
Ten Ljoňa se ale nechutně směje.
Chápete? Rozsvítí se světlo, ona si zapálí cigaretu...
A zírá. „Tati?“ A on: „Mášo, ty kouříš?“
Nechápu, proč nebaštíme losa.
Dej si, Sergeji.
- Mám dost. - No tak, je čerstvý.
Ještě včera běhal po lese.
Děkuju.
Nandej si, Míšo. Je tam spousta železa.
To dodává mužům pevnost.
Nejím maso.
Fakt? Jsi vegan?
Je to jeho rozhodnutí.
Víte, kdo taky nejedl maso?
Hitler.
A víte, jak to ve čtyřicátých dopadlo. Můžeme si to zopakovat.
- Doleju ti. - Ještě mám.
Koťátko, skoč ještě pro whisky.
No tak. Ne, počkej.
Nedáme vodečku?
- Už mám dost. - Zapijeme losa vodkou.
Vezmi láhev, prosím.
Jo.
Ještě trochu zbylo. Zavolalas Polinu?
Už pětkrát.
Polino! Koukej sem naklusat!
Dáme si jen kapku.
- To je bašta, co? - Jo.
Marina má vlastní recept.
Je tam pepř, petržel, hřebíček...
No konečně.
Konec koncertu.
- O čem jsme se to bavili? - O Hitlerovi.
Ale ne.
Povězte nám, jak jste se poznali.
- Ano. - O tom jsme se bavili?
No tak.
- Povídejte. Jinak nedá pokoj. - Není co povídat.
Prostě jsem měl, řekněme...
špatné období v práci a tak vůbec.
V noci jsem nespal. Samý stres.
Přátelé mě poslali za dobrou psycholožkou.
Vešel jsem do ordinace a tam Aňa.
To je romantické.
Říká se tomu deprese. A ta moc romantická není.
Takže tě z deprese přefikl, rovnou v ordinaci?
Hned první den? Šup šup?
Pardon.
To stačí.
Proč ještě nemáte prstýnky?
Není čas.
A co udělat si vlastní děťátko?
Na to taky není čas?
Sergeji, medicína hodně pokročila.
Můžou to udělat za tebe. Ani tam nemusíš být.
Vůbec tě nepotřebují.
Ale my to udělali postaru. Hezky od podlahy.
Jen seď.
Promiňte. Na shledanou.
Teď jste na řadě vy. Jak jste se seznámili?
To není tak zajímavé.
Je to skoro totéž, jen místo psycholožky potkal striptérku.
Viď, koťátko?
- Odejdi od stolu. - Cože?
Večeře skončila!
Běž do pokoje. A nevyjdeš, dokud neřeknu.
Zatracené děti.
Ten váš je taky číslo. Nemá o kolečko víc?
O kolečko víc?
Jak se mu daří? Nešikanujou ho ve škole?
Má domácí vzdělávání.
Co prosím?
Je nemocný, ne?
To ne. Říkáme, že má zvláštní potřeby.
Jasně. Zvláštní potřeby.
Má syndrom...
Aspergerův syndrom. Je autista.
Ano.
Obtížně komunikuje.
Neumí vyčíst lidské emoce, intonaci ani mimiku.
To, co je pro nás přirozené, je pro něj dřina.
Nechápe naše pravidla.
Neví, co se smí říct nahlas a co ne.
Neví, jak reagovat na vtipy
a nezná hranice slušného chování.
Působí, jako by neměl emoce, ale to není pravda.
Všechno slyší a chápe.
Jen je pro něj těžké vyjádřit své pocity.
Je pro něj těžké žít mezi námi.
Potřebuje svůj klid a zvláštní péči. Ale děti umí být hodně kruté.
Je hodně nadaný.
Na vědecké disciplíny, šachy...
Pamatuje si doslova knihu, kterou četl ve čtyřech.
Vážně? Četl ji ve čtyřech, a pořád si ji pamatuje?
Ach jo. Chudák.
Nemusíte ho litovat. To není třeba.
Myslel jsem to dobře.
Prostě za ním musíš celý život chodit.
Chodit za ním? Co to znamená?
A proč mi pořád tykáte?
- Jsme snad kamarádi? - Aňo.
Aňa trochu přebrala.
Takže z orgií asi nic nebude.
Kdo si myslíš, že jsi?
- Mistr světa? - Aňo.
Z lidí jako ty je mi na zvracení!
I z tvého losího masa a whisky!
Nikdy jsi nepřečetl knížku, kromě vkladní knížky.
Vypasenej moula!
Proč já na ty bakchanálie chodila?
Proč jsme tam museli sedět a usmívat se? Proč?
Kvůli nepříznivému počasí...
Už nikdy tam nepůjdeme. Nikdy!
Já na něj ječela. Hajzl.
Serjožo, pomoz mi!
...infekci zjistili po celé zemi...
Slyšíš mě?
- Sleduj, Aňo. - ...ale stav není kritický.
Ve studiu přivítáme
virologa, profesora Vsevoloda Michajloviče Pachomova.
- Zdravím. - Co by lidé měli dělat?
Co je na tom viru tak zvláštního?
Jak se liší od obyčejné chřipky?
Jednak se šíří velmi rychle. To je hlavní zvláštnost.
Nakažený má dost neobvyklé symptomy. Rychlá infekce plic,
změna barvy oční duhovky, vykašlávání krve.
Po třech až čtyřech dnech umírá. Někdy i rychleji.
Ale vyskytuje se jen na pár místech.
Situace je pod kontrolou.
Podle posledních údajů je v zemi 200 nakažených.
Pardon, ale vaše poslední údaje jsou naprostý nesmysl.
Proč lidi dezinformujete?
Jen Moskva už má 2 000 nakažených...
Je vám špatně? Bolí vás hlava? Zkuste Grippdol.
Za pouhých pět minut se vám uleví.
Grippdol, a zase jste zdraví.
Co to bylo?
Oni ho přerušili?
Vypadá to tak.
Jste v pořádku?
Už jdete domů, Iro? Za 15 minut začíná schůze.
Kam jdete?
Dej ten telefon pryč!
Vaše děti jsou v pořádku. Držte se zpátky.
Brzy půjdou domů.
Ať se děti uklidní a seřadí.
Děti, seřaďte se u okna.
V kontaktu byli jen tihle?
Ano.
- Jen tyhle třídy? - Ano.
Jsme ve škole.
Jak to vypadá?
Máme jednoho nakaženého. Ostatní jsou v tělocvičně.
Určitě máte všechny? Nejsou ve škole další třídy?
- Jsou ve škole další žáci? - Ano.
Jsou.
Izolujte celou školu.
Celou školu? Na to nemáme dost lidí.
To je rozkaz.
Rozumím. Celá škola je v karanténě.
- Všichni? - Ano.
- Já také? - Ano. Je to rozkaz.
Co to povídáte? Právě jsem přišla.
- Vy... - Uklidněte se.
Vy děláte svou práci a my tu svou. Nechte to na lékařích.
Nic se neděje. Jen klid.
Neboj se. Pomůžeme ti.
Nic se neděje.
Zavři oči. Uvolni se.
Všechno bude dobrý.
Nemůžete nám to vysvětlit?
Natašo! Moje dcera! Pusťte mě k ní!
Kam mou dceru vezete? Kam ji vezete?
Natašo!
- Natašo? - Tati!
Antošo, kde jsi, zlatíčko?
V tělocvičně? Jsou tam ti zdravotníci?
Nejsem v tělocvičně, ale v šatně.
Jsem tu sám. Utekl jsem.
Sejdi do jídelny! Počkám tam na tebe.
Dobře.
Občané, vjezd do Moskvy je až do odvolání uzavřen.
VJEZD DO MOSKVY LENINGRADSKÁ MAGISTRÁLA
Zachovejte prosím klid. Vraťte se do aut.
Občané, vjezd do Moskvy je až do odvolání uzavřen.
Iro! Ahoj.
Iro, slyšíš mě? Haló.
Haló! Slyšíš mě?
Teď je to lepší?
Konečně. Nedalo se ti dovolat.
Jak to vypadá?
Kde jsi? Měli jsme se potkat ve škole!
Snažím se k tobě dostat.
Všechno je zablokované. Nikoho nepustí.
Něco vymyslím.
To ne. Musíš se starat o jiné.
- Haló? - Měj se.
Občané, vjezd do Moskvy...
No tak, zlato. Otevři!
Zatáhni! Oběma rukama.
Víc!
- Ne? - Nejde to.
Sakra.
Něco zkusím. Jdi dozadu.
Jsi hodně vzadu?
Bacha!
Vraťte se do aut.
Zpátky do aut.
Kdy nás pustíte?
- Opakuji, že Moskva je dočasně uzavřená. - Nemůžeme jít stranou a promluvit si?
Teď speciálně pro vás, pane.
Moskva je až do odvolání uzavřena!
Vraťte se do aut!
Do hajzlu! Pouštějí jen náklaďáky s jídlem.
Všichni tam pochcípají. K čemu je jim jídlo?
Zachovejte klid. Vraťte se do aut.
Proč pouštíte náklaďáky, ale nás ne?
Občané, vjezd do Moskvy...
- Koťátko. - Ano?
Co to má být?
Mělas vzít jen to nejnutnější. Zbytek tam koupíme.
Mám chodit nahá?
Nahá? Copak tohle nestačí?
- Máš deset minut. Už musíme. - Vteřinku.
Poljo.
Poljo!
Co je, sakra? Odlétáme za dvě hodiny. Jsi připravená?
Mám vykopnout dveře?
Proč nejsi oblečená?
Nikam neletíme. Letiště jsou zavřená.
POLINA KUBASOVA ČAU, SOUSEDE!
MÍŠA ČAU!
POLINA ASI VŠICHNI ZHEBNEM.
MÍŠA ?
Čágo. Poznáváte mě?
Nic nevíte!
Vaše oči budou brzy jako tyhle lžíce.
Jsme v prdeli. Chabarovsk už je skoro v čudu.
Rostov má plné márnice. Letiště jsou zavřená. A proč? Kvůli infekci.
Infekce...
Nemá význam tajit fakt, že v Moskvě řádí epidemie.
Šíří se rychle a mnoha způsoby,
podáním ruky, kýchnutím, čímkoli.
Když ji chytneš, kašleš krev
a duhovka ti zbělá.
Pár dní trpíš
a pak zhebneš.
V Moskvě našli pár ohnisek. Policie je okamžitě izolovala.
Policisté blokují silnice. Lidi běsní.
Pusťte nás!
Věci se zvrhnou a sranda začíná.
Jsou povoláni paramedici, vojenští lékaři.
Ulice zaplavují týpci v gumových oblecích
a každého podezřelého pokropí bílou sračkou.
Prý je to lék.
To tedy není! Je to nesmytelná barva!
Moskva je uzavřená. Nikdo tam nesmí.
Je zákaz vycházení. Vlastně panuje stanné právo.
To myslí vážně?
Fakt myslíte, že nás ty kordóny ochrání?
Město je plné gangů, které rabují zásobovací náklaďáky.
Jsme všichni totálně v prdeli!
Sdílej a lajkuj video, dokud to ještě jde.
Dokud funguje internet.
POLINA NENÍ TO OPRUZ, UMŘÍT JAKO PANIC?
NEJSEM PANI...
MÍŠA MÁŠ LEPŠÍ NÁPAD?
WIFI SPOJENÍ NEFUNGUJE
Do hajzlu.
Proč?
Ne, Serjožo, neotvírej!
Jak jsi nás našel?
Taky tě zdravím.
Dáváte moc fotek na net.
Boris.
Táta.
Aňa.
Proč jsi tady?
Chtěl jsem tě vidět.
Už jsi mě viděl. Spokojen?
Serjožo.
Dáte si omeletu? Udělám ji hned.
Později. Posaď se. Ne, nejsem spokojen.
Co tu děláš?
Proč tu pořád jste? Měli byste se líp chránit.
Nemáte zamčenou branku. Stačilo zatlačit a byl jsem tu.
Neměls tlačit.
Nechápeš, o co jde?
Proč tu pořád jsi?
Přestaň dávat rozkazy. Jsme tu z vlastní vůle.
Nekřičte tolik. Míša spí.
Jak daleko je to do Moskvy? 40 kilometrů?
To je jeden den chůze.
Žije tam 30 milionů lidí.
Myslíš, že jen tak chcípnou?
- Je tam vojenský kordón, armáda. - Do týdne už tam nebudou!
A město taky ne.
V 70. letech jsme vypracovali 12 scénářů
pro Gamalejův institut.
Zvažovali jsme mor, neštovice, choleru a tyfus.
Tohle je skutečná epidemie.
Epidemie. Ta se nedá vysedět.
Jsi dospělý, Sergeji. Chovej se zodpovědně.
Ty mi kážeš o zodpovědnosti? To snad ne.
Moment. Nechápu, o co jde.
Nejsem lékař, ale matematik. Ale ujišťuju tě,
že ten kordón prorazí.
Kdo?
Lidi z města.
Brzy tu budou zdraví i nemocní.
A až se to stane, měli bychom být co nejdál.
Máme pár hodin. Vyspěte se.
Ráno vyrazíme.
Tady. Aňa ti ustlala.
Kde je Ira s Antošou?
Říkal jsem, že Moskva je uzavřená.
Dovnitř pouští jen zásobování.
No jasně.
Jak to myslíš?
Serjožo.
Spíš?
Ne.
Drž mě, prosím.
Moc se bojím.
Nechci z toho dělat melodrama, ale něco mi slib.
A co?
Že se mnou vždycky zůstaneš.
Slibuju.
Spi.
Když se do rána nevrátím, musíte všichni odjet.
No konečně, mami. Bez signálu tu šílím.
- Mami! - Pusť mě dál.
Ne, mami. Jdi pryč, prosím!
- Nemůžu tě pustit. - Pusť mě dál.
Musím si lehnout.
- Jdi pryč. - Musím si odpočinout.
- Iro. - To je babička?
Běž do svého pokoje! Mazej!
Mami.
Mami!
Vezmi si tohle.
V pořádku. Můžete jet.
Dobrý. Jedeme.
Aňo, musím zkusit zachránit syna.
Vrátím se.
Co to je, Míšo?
Kdo je to? Vojáci?
Netuším.
Ale jestli má rozum, nepustí je dál.
To nic, koťátko. Jen se podívají.
Všechno v pořádku. S manželkou jsme oba zdraví.
Pěkná telka.
- Je tu ještě někdo? - Jen my dva.
Kolik má palců?
- Cože? - Televize.
Kolik? Asi sto. Proč?
- Žiješ si dobře. - Ujde to.
A manželka je kost.
Takové mají jen pracháči.
Jistě. Abychom si rozuměli.
Vidíte tu fotku?
To je velitel Národní gardy,
Pavel Pavlovič Čebotarev. A tenhle vážný muž...
je Saša Semjonov, major Vyšetřovacího výboru.
- To jste měl říct dřív. - Jak to? Neptali jste se.
Jen tak sem vrazíte...
Podrž to. Máte doma zbraně?
Střelné ne.
Tak jdeme.
Běž sám. Dohoním tě.
- Nech toho, Viktore. Je těhotná. - Neublížím jí.
Mrkni se k sousedům.
Prosím.
Už nic nemám.
Panebože!
Jen klid, jinak ti ublížím.
Ne, prosím.
Prosím.
Nezabloudil jsi, příteli?
Rozumíme si?
Jistě, dědo.
- Míšo! - Přestaň!
- To je všechno? - Půlku teď, půlku až se vrátíme.
- To jsme si nedomluvili. - Jen 15 minut počkejte.
Tak jo, deset.
Čekání jsme si taky nedomluvili.
Jinak to nejde. Telefony nefungují.
Vrátíme se. Počkejte, prosím.
Přidám vám. Za čekání.
Tohle je za čekání.
Nějaké námitky?
Ne.
Tak honem. Máte 15 minut.
Jen si ho seberu.
Míšo. Míšo.
Míšo. Jsi zraněný?
Aňo.
Polino.
Marino.
Tvá Marina je živá, tati.
Marino.
Musíme hned odjet.
Oni se vrátí.
To je Boris Michajlovič, Serjožův otec.
Kde je Serjoža?
Mami, to jsi ty?
To jsem já, Iro.
Serjožo!
Ukaž oči.
- Cože? - Ukaž mi oči!
Vzbuď Antona a jedeme. Dole čeká auto.
Kde je Anton?
Sbalte si a jedeme. Honem.
Iro.
Vezmi Antona a rychle do auta.
Honem.
Nedívej se.
Hej, ty chytráku.
Copak? Pojď sem.
Povídám, abys sem šel!
Na něj!
Lahůdka.
Dáme cigáro?
Základno, tady šestka. Mám pro vás náklaďák z města.
Co tak pozdě?
POVOLENÍ KE VJEZDU DO MOSKVY
Co to je?
Narušení perimetru!
Ty sráči.
Za co, Juro?
Opustil jsi parťáka, posero. Bojíš se důchodce?
Naložte ho do auta.
Doufám, že si pamatuješ cestu!
Najdeme je! Do aut!
Celé to tam prohledáme!
To je těžké. Dej to sem.
Ty jsi mi pomocník.
Do auta.
- Vejde se to do kufru? - Jo.
Musíme jet. Už není čas.
Teplé oblečení, cereálie, těstoviny, sklenice. Víc nepotřebuješ.
Bez Sergeje nejedu.
Říkal, že když se nevrátí...
Jak to můžete říct? Je to váš syn.
Syn chtěl, abych se mu postaral o rodinu.
Řekla jsem, že bez Sergeje nejdu!
Pojď sem. Rychle.
Lehněte si. No tak, k zemi!
Michajloviči!
Serjožo!
To je Anton.
Seznamte se. To je Aňa.
To je Ira. A mého tátu znáš.
- Zlato... - Ahoj.
Skočíš Iře pro teplý kabát?
Neměli jsme čas. Byl to fofr.
Ten bílý. Beztak ho nenosíš.
Jo.
Pojďte se mnou.
Prosím.
Bereš si rezervu?
Jen vtipkuju.
Čau, rváči. Jsem Ljoňa. Sundej si rukavice, ať se pozdravíme.
Máme masové konzervy, ryby, těstoviny, kuře.
Je Anton na něco alergický?
Ať se stane cokoli...
nikdy ti neodpustím...
zlato.
To jsou oni.
Vracejí se!
Co stojíš, Aňo? Utíkej!
Utíkej!
- Jsou to oni? - Jo.
Pal! No tak, dělej!
Překlad titulků: Jakub Ženíšek