Teto Aňo, ty už nekašleš?
Ne. Asi jsem se fakt uzdravila.
A co ty oči?
Něco podobného vidím prvně. Ale nejsem očař.
Máma je vyléčená. Můžete to nějak vysvětlit?
Asi mám v krvi protilátky nebo oslabené patogeny.
Ani v té nemocnici jsem se nenakazil.
Žádný virus nezabije všechny.
Nemám jiné vysvětlení.
Takže už není nakažlivá?
Už nekašle.
Ale všichni bychom měli zachovávat preventivní opatření.
Už tě nebolí v krku?
Ne. Všechno mě přešlo.
Sama tomu nevěřím.
Jo.
A mám děsný hlad.
Hned ti něco přinesu.
Musíme jí to říct.
Ale co?
Povíme jí to, ne?
- Iro. - Co?
Řekneš jí to nebo ne?
Kde je táta?
Tati!
Borisi!
Borisi Michajloviči!
Kde jsi, Borisi?
Borisi Michajloviči! Borisi!
Tati!
Světlo!
Stěžoval si na něco?
Nevím, žili jsme odloučeně.
Ale to by řekl. Mrtvice?
Ne. To je srdce.
Rychle přineste ručník a mou oranžovou bednu.
Tady je.
Zkusím přímou masáž srdce.
Musíme mu otevřít hrudník. Dej mu to pod hlavu.
Aňo, ty žiješ. Bůh tě zachránil.
Pomoz nám.
Hotovo.
Už je to dobrý.
Pavle, pojedeš s námi?
Nestihli jsme to probrat.
Nejbližší laboratoř bude asi v Petrozavodsku.
Vlastně přesně nevím, kde jsme,
ale pokusím se tam nějak dostat.
Jdu pěšky. Dodávku si vem, beztak neumím řídit.
Chceš do Petrozavodska pěšky?
Nebo zkusím stopovat.
Stopovat? Ti zakuklenci tě pohodí ve škarpě.
Musím to zkusit.
Ale co?
Zachránit všechny před nákazou.
Jeho krev je vakcínou.
Není vakcínou. Ta zabrání vzniku nemoci.
Ta krev je spíš lék.
Ještě to úplně nechápeme. Proto musím jít.
Vidíš? Chce zachránit svět.
Ne jako ostatní.
Nechce si jen zachránit kůži jako ty. Umíš si to představit?
Odvezu tě.
Ani nápad. My tam nejedeme.
„My?“ Za koho mluvíš?
Žij si po svém a mě nech žít po mém.
Ty si klidně jeď. Ale Anton zůstane se mnou.
Ani nápad. Pojď do auta.
To myslíš vážně? Chceš to řešit zrovna teď?
Neschovávej se za tátovu mrtvolu.
Byl by na tebe pyšný.
Dobře.
Tak já s vámi pojedu na to vaše místo.
Pomůžu vám se usadit a postarám se o Aňu.
Naučíte mě řídit a pak pojedu. Platí?
Platí.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Co ještě máme? Z těchhle můžeme udělat...
Hele! Ufon!
Na to bys neměl sahat.
Co tam je dál? A hele! Víš, co to je?
Vyzkoušíme to. Tohle si dej do uší.
Slyšíš to?
Napravo je pravá strana srdce.
Při dýchání je slyšet, jak tam proudí krev.
Chci si poslechnout mámino srdce.
Tak to nevím.
Přes oblečení. Zkusíme to.
Promiň.
Pardon. Tak co?
Nic neslyším.
Říkal jsem, že ho přes šaty neuslyšíš.
Sakra!
Kousek dál je pramen. Stopy se ztrácejí.
Asi dostali smyk.
A kde jsou?
Proč nešli po silnici, ale zmizeli v lese?
Třeba nemohli vylézt.
A silnice je nebezpečná.
Taky bych po ní nešel.
Po tom, co se stalo.
Pojďme dál, dokud je vidět.
Míšo.
Kam chceš jít?
No přece je hledat.
Potřebují pomoc. Může tu zůstat máma, Irina a Anton.
A s nimi Pavel Valerijevič. Necháme mu automat.
Máme dvě vysílačky.
Zkusíme je do setmění najít podle stop.
Míšo.
Co je?
Podíváme se po nich.
- Jdeme. - Míšo.
Rozhodli se odejít.
Byla to jejich volba.
My se musíme postarat o sebe.
Vidělas, kolik tam je krve?
Proč tak spěchali? Honil je někdo?
Dost spekulací. Jedeme!
Míšo, poslouchej.
Co když už tam jsou? U jezera.
Kolik času uplynulo? Teoreticky.
Nebo jsou pořád na cestě.
Vědí, kde nás najít.
Míšo, uplynul celý den.
Jsou moc daleko. Už jim nepomůžeme.
Pusť mě! Nech mě jít!
Nejsou to naši příbuzní. Co bude s mámou?
Nejsou to naši příbuzní.
Co se s ním děje?
Jen klid. Všechno je dobrý.
Má epilepsii?
Poslední záchvat měl v osmi letech.
Jen klid.
To kvůli mně?
Ne. Udělals správnou věc.
- To nic. - Chyť mu jazyk.
Už je to dobrý.
Jen klid.
Poljo!
Poljo.
Poljo, jdeme!
Dej mi pušku.
Marino!
Jsme tady.
Vstaň. Zahřejeme se.
Jdeme.
Odložte zbraň.
Je tu ještě někdo?
Panebože. My to zvládli.
Led může být někde tenký.
Moc si toho neberte.
Radši se párkrát otočíme. Tak jdeme.
Míšo, jsme tu. Jak ti je? Můžeš chodit?
Mrzí mě to. Nevěděl jsem, jak na tom jsi.
Podáme si ruce?
Tak nic. To má čas.
Antone, dej mi ruku.
Hop! Vidíš to?
Dá se s ní plout?
Ne, Antošo.
Zbyl jen trup. Uvnitř je všechno předělané.
- Jsou tu rybářské pruty? - Jasně.
Naučíš mě chytat?
Dneska jich chytíme tolik, že bude k večeři rybí polévka.
Stůj.
Běž k mámě. Rychle!
Pojď sem.
Nikdo tu není, zdá se.
Serjožo! Podívej!
A uhlí je ještě teplé.
To je skvělé.
Pojďte sem. Jo. A zavři dveře.
Vydrž, zlatíčko. Za chvilku bude teplo.
Tak. Musíme ohřát vodu.
Teď se zahřeješ.
Ne!
Vydrž! Ohřeju vodu.
Kde je majitelka?
- Neboj. - Kde je, tati?
Vydrž.
Majitel je ten, kdo má zbraň.
Zřejmě dostal ránu zezadu.
Asi sekyrou.
A nohy?
Ty snědli.
Sleduj.
Byl to tvrďák.
Uvařil jsem brambory. Najez se.
Ta paní asi nemá jídlo ani vodu.
Sebrals jí dům!
Jo, sebral.
Radši bys v lese umřela hladem?
Nebo umrzla?
Silnější přežije.
A má takové přežívání význam?
Nakrm ji.
Jsi děsná měkkota.
Lidi ti oplatí stejnou mincí.
„Lidi mi oplatí stejnou mincí.“
- Sekyru. - Dobrý den.
Sekyru!
Nechte mě přespat.
Brzy bude noc. Ráno zas půjdu.
Ne.
Co jste to za člověka?
- Jen si vezmu kabát. - Jo.
Nůž tu nech!
Jak přežiju? Nechte mi aspoň nůž.
Běž.
Zdravím, krásky.
Aňo, říkal jsem, ať zůstaneš v pokoji.
Je na vás přísný, co?
Vypadni!
Serjožo!
Nechoď sám. Ať s tebou jde Paša.
Ať tu zůstane. Kdo ví, kdo ještě přijde.
Nejedli jsme dva týdny.
Lidi z toho šíleli.
V cele nás bylo nejmíň dvacet.
A pak to začalo.
Losovali jsme. Co nám zbývalo?
Taky bys to udělal.
Všichni jedli. Taky bys jedl.
Jsem normální chlap.
Mám dvě vejšky. Techniku a ekonomku.
Stavěl jsem cesty a atletické dráhy.
Ale ušili to na mě.
Za měsíc mě měli pustit.
A pak se stane tohle.
Proč pořád mlčíš?
Nezastavuj!
Dost. Už nemůžu.
Koukej vstávat a šlapat.
A kam?
Tam, dopředu.
Nepustíš mě ani nezabiješ, ty sráči.
Bojíš se o své roštěnky.
Budem se tu motat, až nám ksichty zmodrají.
- Vstávej! - Mám toho šlapání po krk.
Chceš střílet? Tak dělej!
Ne do zad, ale tváří v tvář, jako chlap.
Tak co?
Udělej to.
Aňa a Saša. Mé děti.
Dvanáct a osm let.
Nevím, jestli jsou naživu. Chtěl bych je ještě vidět.
Vrací se mi to každý den.
Každou noc ho vidím ve snu.
Já...
Já to udělal. Zabil jsem ho.
Zabil a sežral jsem ho!
Tak hluboko jsem klesl!
K čemu je kurva takový život?
Zpátky, povídám.
- Udělej to. Už to nevydržím. - Zpátky.
- Mám toho po krk! - Zpátky.
- Doraz mě! - Řekl jsem zpátky!
Mazej odsud!
A už se nevracej.
Stůj.
Nechoď pryč. Ušetři mi trápení.
Prosím tě jako bratra.
Udělej to! Pomoz mi.
Doraz mě.
Pojď. Posaď se k nám.
Zpívám jí.
Pokud se to dá říct.
Zpívání se tomu asi říkat nedá.
Máma mi zpívala spoustu písniček.
Ale nepamatuju si žádná slova.
Houpy, houpy...
Zpívala ti máma?
Hned po narození
jsem na něj chtěla mluvit anglicky.
Aby si na to hned zvykl.
Na Miami je to asi jiné než tady.
Měli jsme tam hned odletět.
Proč si tam kupovat dům, a ani jednou ho nevidět?
Houpy, houpy Houpy, houpy
Koťátko, neplakej
Koťátko?
Máma mi to jako malé zpívala.
Fakt?
Koťátko.
Koťátko. Kdepak je koťátko?
Neřekneš něco?
Co mám říct?
Byl 30 let pryč.
Pak se zjevil a vzal nás sem.
My jsme přežili,
ale on ne.
Jeho duše tu prý bude ještě 40 dní.
Moc rád uvidí, že jsme šťastně dojeli.
To on nás sem přivedl.
Děda nás zachránil.
Děkuju, tati.
Co stojíte? Popadněte lopaty.
No tak.
Dobře.
Není lepší trénovat s dodávkou?
Ne. Tady se to snáz naučíš.
Pak si zvykneš. Řazení je stejné. Tak sleduj.
Levou nohu dej na spojku.
Pravou šlapeš na brzdu nebo plyn.
Levou se jich nedotýkej.
Rukama chyť volant, tady uprostřed.
Jasné?
Děkuju, Irino.
Za co? Zatím jsem nic neudělala.
Nauč se to a pak děkuj.
A říkej mi „Iro“.
Iro.
Nevím, jak jsem se tu ocitl,
ale jsem fakt rád, že nás osud, nebo co to bylo,
svedl dohromady.
Irino... Iro, jsi neskutečná žena.
Díky, ty taky ujdeš.
Nikdy jsem takovou ženu nepotkal.
A asi ani nepotkám.
V Moskvě jich potkáš spoustu.
Je těžké si vybrat, jak sám vidíš.
Měla by ses víc usmívat.
Sluší ti to.
Sedí se ti dobře?
Ano.
Je to pohodlné.
A co teď?
To možná napoprvé stačilo.
Myslím tu výuku řízení.
Míšo! Opatrně!
Tam teče do jezera voda. Led je tenký.
Nekřič, tati. Ať nevyplašíš ryby.
Zabrala?
Plynuleji, necukej tolik. To je ono.
Jak vám to jde?
Podívej se sama.
Panečku!
Měli jsme lekci řízení.
Chci říct, že mě Ira učila.
Není ti zima? Pojď už domů.
Nejdřív musím chytit rybu.
Bereš to tak vážně. Nebudu rušit.
Ať nenastydne.
Kam koukáš, tati? Zabrala.
- Fakt? - Prošvihli jsme to.
Ukaž. Pojď, vytáhnem ji.
A vytáhnout. Hop!
Ryba! Chytil jsem ji!
- No jo. - Ryba!
Máš úlovek.
Míšo.
Co hledáš?
Nic.
Můžeme si promluvit?
Vidím, že se s tebou něco děje.
Je to kvůli Polině?
Řekni mi, jak se cítíš?
Momentálně jsem podrážděný.
Míšo, první láska je velmi důležitá etapa.
Projde si tím každý.
Není za co se stydět.
Je to krásný prožitek,
který si nadosmrti zapamatuješ.
Co je na něm kurva krásnýho?
Nejsme v Moskvě na terapii.
Jsme na neobydleným ostrově
uprostřed totálního chaosu. Všechno se posralo!
Tak na mě nezkoušej ty blbý psychologický kecy.
Jsi blbá!
Zavolal jednou za měsíc.
Jako hodinky.
Přijel na jeho narozeniny.
Chtěl vědět, co děláme.
Bál se o nás.
Bůhvíproč si myslel, že se vrátíš.
To říkal.
„Ono ho to přejde a vrátí se.“
Co máš s doktorem?
Žárlíš?
Nezatahuj ho do toho.
Pokud ho využíváš, jen abys mě naštvala, nezabere to.
Je dospělý. Může se sám rozhodnout, co udělá.
Co když je to vážné?
To bych ti moc přál.
Asi tě opravdu miluje.
Všechno je v pořádku.
U vchodu je trochu alkoholu.
Kdybys ho potřeboval.
Míšo. Už je ti líp? Jak se cítíš?
Dobrý.
Chceš si promluvit?
Musím pomoct Sergejovi. Volal mě.
Musím mu pomoct.
Jistě, běž.
Ljoňo! Nechrápej! Vzbudíš ji.
Otoč se na bok.
Tys pil?
Táta s tím zase začal, viď, koťátko?
Koťátko!
Kde jsi, zlatíčko? Koťátko?
Zlatíčko? Jsi tu?
Je tu tvé děťátko.
Tvoje zlatíčko je tady.
Je tu tvé koťátko.
Je tak roztomilá.
Musíš ji nakojit. Chce prsíčko.
Je tady.
- Pojď. - Kam jdeme?
Kruci!
Už chápeš? Máš klíče?
Myslel jsem, že je máš ty.
Kde je auto?
Do hajzlu!
- Co se stalo? - Ukradli nám auto.
Cože?
Šli jsme na lekce řízení. Dodávka tam pořád je,
ale tvé Volvo ne.
- Ujeli bez klíčků? - Možná...
jsme je tam nechali. Tedy já.
V autě?
Proč chodíte bez pušky? Zbláznili jste se?
Iro, běž domů k Aně.
- Pašo. - Ano?
Pomoz mi vytáhnout síť.
Co s tou dodávkou?
Kam ji dáme?
Nezahrabeme ji do sněhu? Jak ji schovat?
Pašo?
Nic proti tomu nemám, pokud ti na ní záleží.
Teď ti nerozumím.
Ale rozumíš. Myslím, že je to jasné.
Třeba vám to s Irou vyjde.
Neříkal bych to jen tak.
Vezmi bednu.
Děkuju.
Není zač.
Už to víš?
Jo.
Odteď vycházíme z domu jen ve dvojicích.
Kde je Míša?
Říkal, že jde za tebou.
Budíček.
Máma je na tom špatně.
Vstávej!
Míšo!
Dolů.
Koťátko!
Běž za mámou. To je ono.
Koťátko?
Je s tebou? Přinesla jsi ji?
Koho, Marino?
Kde mám dceru?
Kde je má dcera? Co jsi s ní provedl?
Slíbils, že bude všechno dobrý!
Kde je? Sama dlouho nevydrží.
- Ty ses jí zbavil. Proč? - Klid, Marino! Nekřič!
Udělal jsem, co jsem musel. Byla i moje.
Jsem její táta.
„Táta!“ Nevím, kdo je její táta.
Chtěla jsem na potrat.
Ale holky mi říkaly: „Co na tom, kdo je otec?
Najdi mu zazobaného papínka.“
A to jsi ty. Chápeš?
Sklapni!
Překlad titulků: Jakub Ženíšek