Ned! Ned!
Mary!
Inn hit!
Visir!
- Gå! - Gå!
Hjelp! Jeg brenner. Unnskyld meg.
Armen min brenner.
Mange takk, sir. Kan du få meg ned herfra?
Vent litt.
Vi bærer Mithras og Lysets panser.
Vi er beskyttet mot alt skadelig. Vær hilset...
- Kan du være så vennlig..? - Beklager.
Takk.
MODELL: KLASSE-A
Det er en A-klasse-lege.
Han undersøkte mithraiske offiserer og familiene deres.
- Hvorfor det? - De ble valgt til å dra med arken.
All deres personlige informasjon finnes her.
- Kan de utføre plastisk kirurgi? - Selvfølgelig.
- Jeg er også flink med krigsskader. - Ti stille!
Vi har lik kroppsbygning som disse to. Vi kan få passene deres.
Kommer vi oss ikke på arken, dør vi, som alt annet på denne planeten.
- Androiden fungerer så vidt. - Evnene mine er fortsatt 70 prosent.
Jeg gjør det først. Ok?
Ok.
Kan ikke du finne noe å spise?
- Gjør det vondt? - Litt.
Dette kan hjelpe. Morfin.
Du er veldig flink.
Dette gjør litt mer vondt.
Da setter vi i gang.
Pokker!
Det har grodd om to dager. Ikke bruk såpe eller vann for å vaske det.
- Det blir permanent. - Jeg skal drepe deg.
Det gjorde ikke vondt.
Du er nestemann.
Det går bra.
Litt lenger bakover, takk.
Det går bra.
Hei. Det går bra.
Du må bare puste.
Pust. Jeg er her.
Hvorfor tillater Han at vi lider?
- Han tester oss. - Kan du anstrenge deg litt mer?
- Hva? - Du må være mer overbevisende.
- Kan du... - Han tester oss.
Vi har gått så langt!
- Kan du engasjere deg? - Han tester oss.
Det var vel ikke så vanskelig?
Mary?
Albert, hvor er hun?
Mary?
Jeg hater det.
Jeg liker det.
Caleb...
Det er Marcus.
- Og det er Sue fra nå av. - Nei. Nei!
Vi klarer dette.
Vi bærer Mithras og Lysets panser.
Vi er beskyttet mot alt som er skadelig.
Det må være her.
Kom fram!
Vi bærer Mithras og Lysets panser.
Vi er beskyttet...
Hva er det?
De har et barn. Det står at han blir returnert i ombordstigningsområdet.
Digitale passnøkler 34, 35, 36.
Vi har en sønn.
Sol, la Ditt lys og Din salighet vise vei.
Du, det altseende, uovervinnelige lyset, -
- må mørket aldri komme.
Gud av solnedgangen. Dow, nedstigende, udødelig.
- Velsigne min sjel. - Våker over...
Gud av solnedgangen, lav over de vestre slettene.
Dow, nedstigende, udødelig.
Den udødelige skal gjenoppstå.
Jeg tror det er han.
- Hei, Paul. - Hei, gutten min.
Hei, far, mor.
Kaptein Drusus.
- Vi tok godt vare på ham. - Takk.
Vennligst ha identifikasjonspassene klare for inspeksjon.
Tilbake i rekken.
- Ha det, Paul. - Ha det.
Velkommen, brødre og søstre.
Vi skal be og tilbe.
Vi skal rette opp våre synder på Jorden.
Når vi kommer til det forjettede land, vil Sol belønne oss.
Sol, fri oss fra denne ødelagte verdenen.
- Går det bra? - Jeg er redd. Det føles ikke rett.
Det går bra. Går det bra?
KEPLER 22B - I DAG
Den indre uroen er normal. Du har fått en ny prosessor.
Du må være rolig, ellers spolerer du alt det harde arbeidet mitt.
Hvis du vil at jeg skal være rolig, mor, hvorfor reaktiverte du meg da?
- Øynene dine. - Ser de greie ut?
Hva?
De opprinnelige øynene mine måtte fjernes for barnas skyld.
- Barna? - Ja.
Campion, og fem til. De kommer fra en ark kalt Heaven.
Ikke vær redd, far. Denne gangen skal vi klare det.
Det var mye bedre.
- Du sa de truet med å ta Campion. - Jeg vil ikke snakke om det mer.
Vi har mye å gjøre, barn å oppdra.
- Sett i gang, far. - Hva skal jeg sette i gang med, mor?
Du kan spøke hvis du vil.
Kanskje senere da.
Jeg føler at du stirrer på meg. Slutt, vær så snill.
Jeg mistet aldri kontrollen.
Jeg brukte en del av meg selv som jeg ikke ante eksisterte.
Handlingene mine tjente kjerneprogrammeringsmålet.
Du har ingenting å frykte. Jeg kan ikke bli et våpen uten øynene.
- Har du tilintetgjort dem? - Nei. Vi kan trenge dem senere.
Så du ødela meg med vilje? Det var ingen tap av kontroll.
Du mistet kontrollen, far, da du prøvde å motsette deg oppdraget.
Mithraikerne som kom hit var like grusomme -
- som vår skaper programmerte oss til å tro.
De prøvde å drepe meg foran Campion, far.
Velkommen.
Far!
Bli med meg.
Mor sa at du brøt sammen, og at hun kastet deg i et av slangehullene.
Nei, vi kranglet. Hun deaktiverte meg.
Far, hun drepte alle om bord på den arken.
En av soldatene sa at...
- Hun er nekromantiker. - Du trenger ikke å være redd.
- Hun har desarmert seg selv. - Er det en av vitsene dine, far?
Vi må ta kontroll før hun forvandler...
Hva skal du gjøre med dem?
Hvor ofte har du sagt at du skulle ønske at vi var en familie igjen?
Nå er vi det.
Du tenker vel på om du passer sammen med dine nye venner.
- Bare vær deg selv, Campion. - Ikke lat som det ikke skjedde!
- Det går bra. Sol beskytter oss. - Nei.
- Be med meg. Vi bærer panseret. - Hold munn!
Sol hjelper de som hjelper seg selv. Kanskje vi kan snike oss ut herfra.
Og dra hvor? Vi kjenner ikke denne planeten.
Spør jeg ikke om noe, tier du.
Vi burde ikke krangle. Da overlever vi ikke.
Jeg har med mat. Dere er sikkert veldig sultne.
Kom og sitt.
Vita, Holly, Tempest...
Paul...
Hunter og Campion.
- Vær forsiktig, det er varmt. - Ikke gjør det, Vita.
Far og jeg skal ta vare på dere fra nå av.
Ingen religion er tillatt her, hverken mithraisme eller andre.
Før vi spiser, kan dere gi meg anhengene.
De er vekter dere ikke trenger å bære lenger. Takk.
Det viktigste er at dere ikke forlater kolonien.
Jeg vet at dere er nysgjerrige på planeten.
Hvis dere går ut på egen hånd, vil dere sulte eller fryse i hjel.
Når dere blir akklimatisert, -
- drar vi til den tropiske sonen, der det er lettere å overleve.
Da kan dere konsentrere dere om å bygge -
- en ny, fredelig, ateistisk sivilisasjon.
Kom igjen, spis!
Det er ikke gift.
Campion.
Spiria.
Jeg spiller ofte minnene om barna om igjen.
Vi må skape nye minner.
Jeg lurer på om du har sikret de andre øynene dine godt nok?
Jeg vil at vi skal kunne stole på hverandre.
Men jeg håper også at du respekterer det som er mitt.
- Jeg skjuler dem ikke for deg, far. - Det er jeg glad for å høre.
Jeg vil at alt skal være som det var mellom oss.
Det vil jeg også, mor.
De beskytter oss.
Nå? Har hun tilintetgjort øynene sine?
Hvis ikke, burde vi ta dem.
Kaste dem i et av hullene, for å være sikre.
- Jeg tar meg av det, Campion. - Er du sikker?
Unnskyld, far. Jeg mener ikke å stille spørsmål.
Ikke nøl med å stille spørsmål, men du må akseptere svarene jeg gir deg.
- Og tro at jeg alltid vil ditt beste. - Det gjør jeg, far.
Kan du ikke prøve å få barna til å ikke være så redde?
- Tror du de vil like meg? - Selvfølgelig.
Du er et menneske, som dem.
Du kan ta disse. De holder deg varm mens du sover.
Jeg har aldri sett et så stort barn før.
Mor vil lage spesielle klær til dere. Bare til dere.
De er litt stive i begynnelsen, men de blir mykere når man bruker dem.
- Det er gode nyheter. Takk. - Ingen årsak.
Hva skjedde med Gabin?
Hvor har du det navnet fra?
- Gabin ble syk. - De andre også?
Ja.
- Det kalles vel en mus? - Ja, de er faktisk født på Jorden.
- Ble dere også født på Jorden? - Ja, vi er egentlig 13 år eldre.
Vi lå i dvale.
Den er så liten. Vi har ingen dyr på 22b.
- La ham holde den. - Nei, Hunter.
Vil du beholde den?
Nei. Jeg kan ikke. Den er din.
Nei, det går bra.
Du kan ta den.
- Er du sikker? - Ja.
Vennene dine ble ikke syke. Hun drepte dem.
Hun er nekromantiker. De er bygd for masseutryddelse.
Hun gjorde det vel uten å vite det engang.
Den mannlige androiden kan ikke beskytte oss.
Han er en generisk servicemodell. Nekromantikere flår dem levende.
Androider skal beskytte oss og gjøre møkkajobbene, så vi kan forbli rene.
Har de følelser, er de ubrukelige.
Har du sett på dem når de ikke vet at de blir observert?
De vil ikke at du skal tro på Sol -
- fordi de frykter hva det kan åpne øynene dine for, -
- og kraften det vil gi deg.
- Vil du be med oss? - Du vet at jeg ikke får lov.
- Ikke dere heller. - Kanskje du kan holde vakt?
Sol, la Ditt lys og Din salighet vise vei.
Du, det altseende, uovervinnelige lyset.
Må mørket aldri komme, og gryningen vare evig.
Hjelp oss å holde våre sjeler rene, så vi kan tjene deg.
Campion?
Hva? Han ga den til meg.
Han trengte den ikke lenger.
Du vet hva som er best nå.
Jeg vil ikke at du skal gjøre de tingene med ansiktet ditt mer.
Den måten du ser på meg på. Jeg vet at det ikke er ekte.
- Jeg forstår ikke. - Du gjør vel ikke det.
Gi den til ham!
Paul.
- Unnskyld. - Takk.
Kom og vis dem hvordan man gjør det.
Carbose vokser bare der slangebeina ligger.
Det var derfor vi kalte ham "Giveren".
Disse er ubrukelige. Det er vanskelig å finne gode.
Vi er ikke redd for hardt arbeid. Vi er fra militærfamilier, ikke som ham.
Jeg har en IQ på 205. Jeg kan rulle rundt i jorden, som slavegutt, -
- men det er sløsing med min intelligens.
205? Er du den smarteste i gruppen?
Ja, så absolutt.
Hva med deg? Er du sikker på at du ikke er den smarteste?
Nei, jeg tror ikke at jeg er smartere enn ham.
- Hunter, kom hit. - Ja.
Hør nøye etter.
En androide med funksjonsfeil, en prest og en katt går på bordell.
Androiden ber om en androidhore med mekaniske evner.
Presten ber om en jomfru med kunnskap om mithraiske mysterier.
Men katten klarer ikke å bestemme seg.
Han ber androiden og presten om hjelp.
Presten spør androiden: "Hvordan kan katten snakke?"
Androiden svarer: "Jeg har en funksjonsfeil."
"Ingenting av dette skjer. Katten eksisterer ikke, og ikke du heller."
Presten svarer: "Takk og lov, trodde jeg hadde gått fra vettet."
Det er et paradoks. Jeg har mange vitser for genier som deg.
Den neste handler også om en katt.
Jeg tror jeg jobber med de andre. Ja. Men takk. Takk.
Lukk øynene. Lukk øynene!
Jeg vil at dere skal tenke tilbake til tiden før menneskene fikk syn.
Da dere var blinde, enkle organismer -
- som fløt i de store havene på Jorden.
Varmen fra Stjernen trakk dere mot overflaten.
Kan du bli med meg et øyeblikk?
Campion, kan du fortsette til jeg kommer tilbake?
Det går bra.
Ikke vær redd.
Jeg har tatt meg av det.
Jeg vil at du skal sove her inne fra nå av.
Du trenger ikke å jobbe på jordene. Du kan gjøre husarbeid.
Du trenger spesiell omsorg, konstant tilsyn.
Det står for mye på spill til å ta sjanser.
Ta sjanser med hva?
Du har fått den største gaven man kan få.
- Hva er det? Skremmer jeg deg? - Nei.
Det var mot min vilje.
Da jeg var i delt simulering.
Mannen som gjorde det klarte å vekke seg selv på en måte.
Han utnyttet oss mens vi lå i dvale.
Det var planer om å henrette ham.
Takket være deg, døde han vel et par dager tidligere.
Jeg ville takket deg, men jeg gledet meg til å se ham dø.
Han var en heliodromus, den nest høyeste rangen i vår kirke.
Tanken på at en del av ham vokser inni meg...
Får meg til å ville dø.
Da må du ikke tenke på ham. Bare tenk på barnet.
Barnet er uskyldig.
Jeg skal hjelpe deg. Vi gjør det sammen.
"Bank, bank. Hvem er det?"
"Slutt. Slutt hvem?"
"Sluttpoenget, men jeg må advare deg om at jeg er en skuffelse."
Ikke så verst. Kanskje den lille vil like den. Spar den!
Bank, bank.
Hvem er det?
Sov nå.
- Si at du ikke tilintetgjorde dem! - Campion.
Jeg tar meg av dette, mor.
Si hvor de er! Campion!
Si hvor de er!
Nei. Du skulle ta deg av det, men det gjorde du ikke.
- Du gjorde ingenting. - Det er inntrengere her.
Vi er i fare. Si hvor de er, Campion!
- Nei. - Si det, Campion.
Si det, Campion!
Gå tilbake!
Ikke se på meg, Tempest. Gå tilbake til kasernen.
Jeg tror de er borte nå, mor. Du bør komme ned nå, mor.
Dyr av noe slag.
Vi har vært her i 12 år. Hvorfor har vi ikke støtt på dem før nå?
Godt spørsmål.
Jeg kan granske levningene, hvis du etterlot noen.
Vi trodde vi kjente området og alle dets farer, men det gjør vi ikke.
Takk, far.
- For hva, mor? - For at du ikke tok øynene mine.
De slo seg ned her et sted.
Her.
Kom igjen, sånn ja.
En, to, tre.
Tekst: Vibeke Næss IYUNO MEDIA GROUP