NULTÝ DEN
Zůstaňte alespoň 14 dní doma a zachraňte životy.
Tolik času jsme spolu netrávili už megadlouho.
- Dva společné týdny na venkově. - Jo!
- Karanténujeme. - Karanténujeme.
- Kara… - Kara…
- Kara… Zpívej, ne? - Vy to asi nechápete.
V nemocnici je to peklo. Lidi umírají.
No, má pravdu, potvrdili tam 17 % případů.
- Charlotte, ty vyšiluješ? - Ne!
Matte, sehnal jsi letadlo z Berlína?
Jo, za pět hodin jsem doma.
I kdybychom byli zavření měsíc,
tak spolu nebudeme spát.
Je to nebezpečný.
Není, protože se to přenáší slinami.
- Takže zezadu je to v pohodě. - Super.
Zítra musíte vyrazit před polednem.
Slyšeli jste Macrona, ne?
Potom už přijet nesmíte.
Komu poděkujeme?
Tvojí babi, že u ní můžeme být.
Řekla, ať jsme tu jako doma.
Myslíš, že babi Prozac umře?
Ale ne.
Ale měla bys jí zavolat a poděkovat.
No, jo.
Je v důchoďáku sama.
- Jaká je to adresa? - Máte to všechno v e-mailu.
To je ujetý, že nejste schopní otevřít Excel!
Zastávka vlaku se jmenuje Zadní lesy.
Zadní? Jak se to píše?
No, zadní, prostě zadní, Z-A-D-N-Í.
Kus „zadku“ s „ní“.
Přesně to, co ty už ani neznáš.
Jasně, prostě vystoupíme ve vašem Prdelákově.
- Dobře, Julio. - Díky.
Teď vážně, Emilie, já asi budu muset pracovat,
tak máte v Prdelákově signál?
Ježišimarjá. Tak jo, čau zítra.
Všechno je připravené, ten dům je úplně boží.
Užijeme si karanténu v ráji.
- Tak zítra. - Jo!
Zítra.
Namasté, Milou!
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
PRVNÍ DEN
Vidličky hroty nahoru působí agresivně, to nejde.
No, já jdu stejně ven.
Co? Kam jako jdeš? Nemáme hotovo.
- Do nemocnice. - Teď ses vrátil.
Milou, ty jsi to asi nepochopila. Tohle je krize.
Tady taky. Přijedou už za hodinu.
Sama tu zůstat nemůžu. Nad námi nikdo nebydlí.
Ani pod námi.
Tvoje babička tu byla sama celý život a nikdy se nic nestalo.
Tak jasně. Ona je postrach.
Dobře. Já jdu.
Ostatní dorazí za chvilku. Jo?
A nezapomeň babičce zavolat. Slibuješ?
Jo.
„Zácpy a přeplněná nádraží…“ „Přepadení…“
Pařížany vraždí na Twitteru za to,
že chtějí z karantény udělat prázdniny.
Ale vážně. Myslíš, že bychom tu měli zůstat?
A… pomáhat?
Napekli bychom koláče pro ošetřovatele.
„Zůstaňte doma, zachraňte životy…
- Pečte koláče.“ - Jo.
Ale když nepřijedeme, Milou nás zabije.
Já myslím, že by to skousla.
Ale…
- chápu, že máš strach. - Fakt?
Ty a já…
zamčení spolu, tady…
minimálně dva týdny.
Jasně, prostě…
Minimálně, nebo dokonce…
mnohem…
dýl.
- To by bylo peklo. - To jo.
Peklo.
- Peklo. - Naprostý peklo.
PROMIŇ, ZŮSTANEME DOMA…
BUDEME PÉCT KOLÁČE PRO OŠETŘOVATELE. PUSU!
Ne, žádný poldové.
Jel jsem vlakem, Uber byl drahý.
Karanténa z tebe teda neudělala menšího škrta.
Počkej, mám match.
Je ode mě 25 kilometrů.
Kurva, nejbližší holka je ode mě 25 000 metrů, do píče.
Zkurvenej život, kurva!
Nikdy jsem nebyl tak daleko od prdelek.
Taky že jsem v nějaký Prdeli u Řiti.
- Ten se povedl, ne? - Myslíš někdy na ostatní?
Mně zrušili let.
Byt už nemám a trčím tu v rádoby super hotelu
vedle letiště.
Jen koukni na ten strop a pochopíš.
Aspoň jsi v Berlíně a máš 4G.
Tady je EDGE. Nevěděl jsem, že ještě existuje.
Matte, já nekecám, mám koule jak piñaty.
To asi na venkově nevyřešíš.
Jak se dá kouřit péro z bezpečný vzdálenosti?
Kdybys zůstal v Paříži,
máš o dost větší šanci na sex.
Sakra, ty máš pravdu.
PROMIŇ, ZASPAL JSEM! ZAVOLÁME SI!
Emmanuel Macron včera šestkrát řekl: „Jsme ve válce.“
V rámci boje s virem bude zavedena plošná karanténa,
a to od poledne v úterý 17. března.
Od té doby bude nutné mít na cestu kamkoli povolení
a za porušení bude hrozit pokuta až 135 euro.
Za posledních 24 hodin došlo k 1097 novým případům nákazy a 27 úmrtí,
celkově tedy uvádí oficiální statistiky 175 úmrtí a 7730 případů nákazy.
Situace je o to znepokojivější,
že dle dvou univerzitních studií
dokáže nový koronavirus COVID-19
přežít ve vzduchu ve formě suspendovaných částic až tři hodiny,
čímž by se částečně vysvětlovalo rychlé šíření viru.
MÁM TOHO HROZNĚ MOC V PRÁCI… DORAZÍM POZDĚJI. A NEVYŠILUJU!
ZRUŠENÝ LET… DO PRDELE! ZKUSÍM NAJÍT NĚJAKÝ NA ZÍTRA.
JIP JE PEKLO. BUDU TU CELOU NOC. POZDRAVUJ…
Takže všichni.
Tak na zdraví!
Co mám teď dělat? Co budu dělat?
Zdravím všechny.
Takže…
Nějakou dobu už chci dělat dekorační tutoriály.
Tak jdu konečně na to.
S…
Karatvůrci. Přesně tak.
Tutoriál pro tvůrčí lidi v karanténě.
- Dneska začneme… - Karatvůrci? To jako fakt?
…jednou krásnou…
stolní dekorací…
ELSA: JSI OPILÁ? NAŠTVANÁ NA NÁS?
…pro výjimečné příležitosti. Vidíte? Je to šik a nadčasové.
Luční kvítí ve stylu Clary Luciani.
Zhruba taková atmosféra.
A teď
čekám na hosty.
Ale…
třeba vůbec nepřijdou.
Možná.
Možná mě tu nechají umřít. Úplně samotnou.
Mezi divokými zvířaty, v bahně a hnoji…
Nesnáším venkov.
Co to bylo?
Nějaké zvíře?
No jo.
- Tak co? - Ahoj.
- Jak je? - Nazdar!
Máš spoustu práce se zachraňováním?
Ne.
Promiň, ale makám tu na tutoriálu.
A naživo.
Prosím tě, sledujeme tě jen my dvě.
Jo, taky jsem sotva začala, takže…
Kim Kardashian se nestaneš za den.
Lidi jsou venku, to snad ne.
- Karanténa! - Já ti říkám,
že si to lidi zamilujou.
Můj smysl pro styl i chronickou nespokojenost.
- Cože? - Protože? Jsme ve Francii.
A myslela jsem, že jsi zavalená prací.
Ty jsi teda vážně sobecká.
Vozový park Pinkars se teď ani nehne.
Vozový park Pinkars?
To myslíš to Punto, co ti dala moje máma?
Ne, myslím svých 23 řidiček.
A taky jsme s Elsou řešily, že chceme být jako racek.
- Racek? - Jo, ten od Pierra Rabhiho.
Jo, z toho indiánského příběhu o požáru v lese.
Všechna zvířata ho pozorují a nikdo nic neudělá.
Ale malinký kolibříček
se do toho pustí, úplně sám
a letí pro vodu
a nosí ji do plamenů.
Pak přijde pásovec a povídá mu…
Počkej, není pásovec nějaký divný druh luskouna?
Kolibřík rozhodně není racek.
Najednou jsi influencerka i ornithorhynchus?
Ornitoložka, Charlotte.
Ornithorhynchus je takový svišť s kachním zobákem.
Takže ten pásovec řekne kolibříkovi,
že jeho snažení vlastně nemá smysl.
Co na to ale kolibřík?
„To já vím.
Ale dělám, co můžu.“
- Krásné, ne? - Jasně. A my taky děláme, co můžeme.
A Milou zase může zanést covid do babiččiny vesnice.
Tak hele!
Zaprvé se 24 hodin denně starám o dítě
a manžela, který maká v nemocnici,
takže jsem slušný kolibřík.
A…
vy jste se rozhodly karanténovat beze mě,
takže se vrátím ke svým sledujícím.
A hasta la vista, kravky.
- Ona to vypnula? - Je fakt hrozná.
- Já to chápu, taky mám strach. - To já ne.
Nebojím se o sebe, ale o nemocné, chudé…
A je mi zle kvůli Zemi.
To mně je spíš zle kvůli vzduchu. V něm je ten vir.
Máme snad přestat dýchat?
Ne, ten vir je volání přírody o pomoc.
Ty to neslyšíš?
Všichni ti sobci, co se zásobí toaletním papírem a moukou…
Věděla jsi, že ten vir žije na kartonu 24 hodin?
I na plastu.
Na plastu dva až tři dny.
Včera Julio přinesl Sushi.
Těch krabiček. To bylo…
- Ehm… Karanténa? - Jasně, to bude určitě…
nějaký omyl. Počkej.
Ano?
- Tady Amazon, madam. - To bude omyl!
Teda… To je omyl!
Charlotte, počkej.
Nenechala sis nic poslat, ne?
- Není to snad Amazon, že ne? - Ano, je.
Ale Chacho, dovážky jsou největší zdroj znečištění CO2!
Charlotte!
Co tam dělá ten toaleťák? Ten je tvůj?
TŘETÍ DEN
Jo!
- Už? - Jo, už je to tu, pojď!
Děkujeme!
- Julio? - No?
Děkujeme!
Super.
Bravo!
Proč ti idioti netleskají?
Hrozně buržoustská čtvrť.
Do toho!
Bravo!
Gratulace ošetřujícím, vedou si úžasně.
Já jsem Maxime a vy?
Jakou máte ráda muziku?
Drž hubu, kreténe!
Zlijte někdo toho úchyla ledovou vodou!
Ale no tak!
Pekl jsem bublaninu, mám ruce od másla!
- Vy snad neradi sladký? - Blbečku!
Hej, Maxouši!
Můžeme dál?
Předělávají nám koupelnu
a chodili jsme k Juliovi a Else, jak byli pryč,
ale už jsou zpátky!
- Prostě pořád šukají. - Fakt?
Jo, a to u tebe nehrozí, tak…
No, naopak tu mám zrovna něco…
Mám tu něco rozděláno a nechci žádný kazišuky.
- Karanténa! - A navíc je karanténa.
Zůstaňte doma, zachraňte životy, buďte dobří občané, promiňte.
- No, to snad není možný. - Počkej, Maxouši!
- Co je? - Nemáš na půjčení dvoje tepláky?
Kvůli tomu povolení. Abychom dělali, že jen běháme.
Chápeš?
Nemáš rodiče?
Co? Ne, to taky nejde.
Promiňte.
Ciao.
Co to má, kurva, být?
Vyhrál jsi, jdeme k našim.
DESÁTÝ DEN
Proč mám svetry v krabici?
Všeho se zbavíme, nic nepotřebujeme.
- Co? Moje hudební vybavení? - Taky ne.
- Jak ne? - Je to pro nemocnici v Lille.
Tvůj počítač je drahý, musíme ho zpeněžit, tak jedem.
Sakra, Elso, počkej…
Julio, poslouchej mě. Nic už nebude jako dřív.
Rozumíš? V Benátkách jsou delfíni.
Ale to byl fake.
No a co? Jde o ten symbol.
Musíme zastavit globální oteplování. Vzdát se nesmyslů.
Pro konzumaci zapomínáme a konzumujeme, abychom zapomněli…
Co jsme od začátku karantény udělali?
- No… - Přesně tak.
To je buržoustské, sobecké, ubohé, pokrytecké…
Myslíme jen na potěšení a orgasmy…
Necpat se moc brambůrky při čumění na staré filmy…
Upekli jsme dva koláče a ještě je zkazili.
- Tak jo. Víš, co? - Co?
- Překvapíme sami sebe. - Dobře.
Pořádně se…
zamyslíme a změníme svoje zvyky.
A budeme si užívat potěšení bez pocitu viny.
- Jasně. - Dárek.
- Dobře. Co to je? - Flétna.
Přece bych ti nevzala hudbu.
To je hezké, ale já dělám elektro…
Ne, to je minulost. Teď hraješ na mrkev.
Ukážu ti, jak to funguje. Je to skvěle promyšlené.
Dívej. Sem dáš ruku a…
Předtím fungovala líp.
Jo a slyšela jsem, že z dýní se dají vyrobit bubny.
- Vážně? - Jo.
- No… - Takže ti ji koupím.
Teď na ně ale ještě není čas,
- tak na to budu pamatovat. - Dobře.
- A příště jsi na řadě ty. - S čím?
S překvapováním.
- Jo? - Jo.
Jo, jasně.
Promyslím si to ve sprše.
Dobře. Na, vezmi si mrkev.
- Sprchovat se můžeme? - Pokud ti stačí dva litry.
- Dva litry? - Jo.
Na umytí pindi to stačí.
Je sice velký, ale ne tak, aby…
- Chápeš? - Jo.
Ještě ti vysvětlím suchý záchod.
Já rozumově vím, že tolik neriskuju.
Dávám si ale za vinu, že nejsem schopná myslet na ty, kdo v nebezpečí jsou.
Co máme teď dělat? No fakt. Co máme dělat?
Jako doktor s pacienty mluvíte…
Jste vůbec doktor?
Jasně.
Nehluč tolik, prosím, nemůžu se soustředit.
Jak reagují vaši pacienti?
Kebabe, ty jsi fakt hrozný terapeut.
Tak jo.
Tady jsi vyrůstala?
Já tě varovala.
To muselo být pro rodiče hrozný, když zjistili, že jsi…
Ne. Oni nevědí, že jsi…?
Vidíš tamhleto?
Býval tam plakát Steffi Grafové.
Roland Garros 1996.
„Tu Chantalku tak baví tenis.“
Nutili mě chodit tancovat.
- A dál? - Přibrala jsem 20 kilo.
Nebyly mi čelenky.
Bývala jsi buclatá, jo?
Jo. A díky tomu neviditelná.
Pak jsem začala hrát na basu, takže…
jsem byla tlusťoška s basou.
A vaši nevědí, že ses vdala?
U nás je to normální, že se držíme od sebe.
Ten vir je jen další důvod, proč se nevidět.
Takže tu prostě tiše počkáme, než to přejde.
Jo?
Tak jo.
Dávej pozor, kam šlapeš.
Ahoj, zlato.
Musím bohužel zůstat na JIP.
Viděl jsem ten tutoriál. Sluší ti to.
Co se ale soustředit na pozitiva?
Dávej pozor na zvířátka, když ťapeš.
Opatrně.
A nezapomeň zavolat babi Prozac.
No jo, Ježíši.
Do prdele!
Kurva, už toho mám dost!
Mám dost tý zasraný karantény na tomhle posranym venkově!
Kurva.
Hele, zralá jahoda.
Podívej, Eddy! Zralá jahůdka.
Chceš ji?
Ne?
15. DEN
Přemýšlela jsem… nad doplňkovým programem
s permakulturními produkty.
Perm… pr…dy…
Cože?
- Pr…dy… - Piotre, slyšíte mě?
Slyšíte mě, Piotre?
Nech toho, já pracuju.
Ne teď. Akorát řekl dnešní slovo.
Aha. Promiňte, jsem na řadě s překvapením.
Zatím nashle. Promyslím to.
Jaký slovo obsahuje „prdy“?
- Nevím. „Pradědy“? - Julio, tak ale počkej.
Vítejte na palubě letu PC306 do Ria de Janeiro.
Slečno Payettová?
Využil jsi staré věci. Boží.
Sluší ti to.
Stevard Julio vám nyní popíše postup
pro případ nákazy v kabině.
Dezinfekce na ruce.
Dobře.
Pokud slečna bude ráčit…
Jsou opravdové?
Paříž-Rio. Odlet v dubnu 2021, po očkování.
Uvidíme mořské želvy klást vajíčka a skutečné delfíny!
Julio, ne.
Slečna by ráda někam jinam?
Ty jsi to vůbec nepochopil.
Letadla, vlaky, s tím je konec.
Pro mě rozhodně.
Myslel jsem, že budeš ráda.
Planetu ale nejde vyměnit nebo proplatit, Julio.
Tohle je…
Minulý život? Tak jo.
Vážně, copak si nás teď dovedeš představit na pláži,
jak srkáme kokosy?
Brčkem? Brčkem, Julio!
Vygooglil sis někdy „brčko, nos, želva“?
Ne, jasně, že ne.
Vážně, Julio, v kategorii „OK, boomer“…
tohle vyhrává.
To nemůžu, prostě ne.
Musím jít.
Do kuchyně.
No jo.
Fakt jsem spal pod Ježíšovýma koulema.
Dobré ráno, madam.
Díky.
„Předmanželská cudnost je zárukou čistoty.“
A do hajlzu.
25. DEN
Tak jo. Soustředit se na pozitiva.
To teď potřebujeme. Tak do toho.
Pozitivní tutoriál.
Čauky, zlatíčka moje zakaranténovaný.
Karatvůrci jsou zpátky.
Ano, tutoriály pro tvůrčí lidi v karanténě.
Ale s úsměvem. Ano.
Pozitivita je všechno, zvlášť v těžkých dobách.
Co dneska budeme dělat?
Namalujeme si vajíčka.
Ale pozor, ne jen tak něčím. Tahle barva je bio a omyvatelná.
Tak můžeme, Eddy?
Jsi připravený?
Baví tě to? Řekni mamce, jak tě to baví.
No, tak se bav.
Je připravený a já taky.
Tak jdeme na to, popadněte štětce.
Roztáhni ty nohy.
- A při zvedání zmáčkni zadek. - Fajn.
- Paže od sebe. - Dřep. Jo.
Bravo! Poslouchejte!
Položte se do toho!
Leze mi sem vzduch.
Do toho, nevzdávej se!
Jo.
Co?
Ty mě vidíš?
Výborně.
Malujeme ta vajíčka, ne skleničku.
No ne, co to vidím?
Páni. Přidali se k nám dva umělci.
No, vítejte. Ahoj, Staráštětko.
STARÁŠTĚTKA: Tady babi.
Dobře. A „Maxnamax“.
Tak doufám, že bude maximálně kreativní.
Každý v sobě máme umělce. Je to tak.
Jen mu naslouchat.
Poznat ho
a dát mu prostor se vyjádřit. Svobodně.
Tak najděte barvičky. Otevřete oči a ukažte mi, co ve vás je.
Chci růžovou, chci modrou…
Roman to nezvedá.
Charlotte to nezvedá.
Elsa to nezvedá.
Jo, Julia už jsem zkoušel.
„Jak je, Matte? Kdy se…
Kdy se vrátíš domů?“
Chci i červenou. Všechny barvy.
Že, Eddy? Eddy si vybral modrou.
Tak co? Jakou si vybral Max?
Červenou? Žlutou?
Do toho. Všichni se přidejte.
Hole-in-one.
Namalujeme štěstí a radost. Není to skvělé?
Tu máš.
Už?
Zdravím, dovolali jste se Maximovi…
Nezvedá.
„Nepotřebuješ nějak pomoct?“
Karanténa.
A je to.
Úplná pastva pro oči, ne?
Tak sem hoďte like.
Pošlete mi srdíčko. Jé, vás už je přes deset.
Díky.
Kdo se to vrátil z nemocnice akorát včas pro překvápko?
Můj milovaný ošetřovatel.
Má… velkou radost.
Tak posílám objetí a pusinky, sluníčka moje.
Brzy zase vytvoříme nějaké zázraky.
Antoine?
- Antoine! - No?
Hele, já vím, že fakt dřeš,
ale nemůžeš mi lézt do záběru s tak mrtvolným výrazem.
Snažím se lidem vnést do života světlo, chápeš?
Tak jo.
- Tak promiň. - No, díky.
- Antoine! Bože můj. - No?
Dívej, těch zpráv.
Ty jsi génius, zlato. Dívej.
Vidíš? Sleduj ty zprávy.
Tak jo.
Být v roce 2020 vdaná za doktora je jako dřív za fotbalistu.
Těm platí víc
a nemusí jezdit hodinu tam i zpátky.
Jo.
A jejich ženy jsou…
Co?
- Co? - Nic.
Nic.
Vidíš? Vidíš, Eddy, kolik jsme dostali zpráv?
Vidíš? To jsou skvělé zprávy.
Tak jo, stejný mrtvolný výraz.
Máš pravdu, to je fakt priorita.
Aspoň jednomu z nás zbyla sebeúcta.
- Co to je? - Menstruační krev.
- No, do hajzlu. - Máš nějaký komentář?
Svět nás přinutil zapomenout na naši ženskou sílu.
- Já aspoň zachraňuju fíkusy. - Hele!
Ten kompost i nefunkční deodorant
byly chvíli fajn,
ale vážně musíš být…
nechutná, kadit do pilin a sázet tampony?
Ne, vlastně promiň. Vylévat kalíšek.
- Nechutná? - Jo.
Dva litry na umytí vlasů evidentně nestačí.
Posloucháš se?
Jsi takovej děděk.
Jsem tu v karanténě s pradědou.
A já s holkou, ze který se stává pralesní žena.
Zaostalý a ještě šovinista.
Ty jo, takovej dědek z 50. let!
Kam to Jean Gabin vyráží?
- Znečišťovat! - Jen si běž chytit covid!
A ani se nebojím, že mě necháš, protože se vrátit musíš.
Karanténa.
30. DEN
Jejda.
Tak. Perfektní.
Tak jo.
Ahoj, všichni.
Přes 2000 z vás se ptalo, jak se má můj miláček doktůrek.
Tak tady ho máte. Bojovník odpočívá.
Koukněte na něj.
Je tak unavený, že se ani nepřevlékl z pracovního.
Chudáček.
Podporujte dál všechny ošetřovatele.
Co to sakra vyvádíš?
Hlavně jeho. Mého ošetřovatele.
Co to má být?
Je tak unavený.
Co řekneš našim divákům v karanténě?
- Co? Ty vole, Milou. - Řekni něco.
- Na co si to hraješ? - Jsem tu živě!
Tak jim to řekni.
Aby mi dál psali. „Emiliechataignová.“
Zahřeje vám srdíčko a přiměje tvořit.
A spoléhá na vás.
Tak zatím, bobánci.
Můžeš dát s tím Instagramem pokoj?
Přestaň! Lidi nám píšou. Třeba začnou posílat i dárky.
- Bezva. - Jo.
Kdo to je?
Možná fanoušek.
Mlč, jo? Mlč.
Haló?
Ano, to jsem já.
Od koho to chytla? Antoine.
Ano, promiňte. Zavolám vám zpátky.
Volali z důchoďáku kvůli babi.
Neboj, není mrtvá.
Ale chytla covid.
A já jí nezavolala.
Víš co? Já nemám sílu ani se na tebe naštvat.
Kvůli tomuhle ani všemu ostatnímu.
Ozvala se ti Charlotte?
Mně to nezvedá. Mám strach.
Ne. Ale můžu ti říct, že jsou jí všichni ukradení.
Jasně, protože tobě ne.
Ty máš ty svoje karantéňátka.
- Co? - Co? Že se nikdy nezměníš.
Ano?
Ano, pane?
Nechte to na chodbě!
Pod rohožkou najdete dvě eura! Díky!
Cha, to jsem já.
- Antoine? - Jo.
Tři dny jsi jak hrob.
Máš se na prd, co?
Nedokážu ti ani otevřít.
Mám strach.
Mám hroznej strach.
A všichni mají něco na práci a…
Všichni něco dělají.
Elsa našla způsob, jak pomáhat planetě.
Dokonce peče.
A já ani nedokážu dokončit cvičení podle videa.
Jsem tady, úplně vyděšená…
z toho viru a to jsem ho ještě ani neměla.
Jsem tu…
bezmocná.
Jako kus hovna.
Jsem kus hovna.
Nejsi, Cha. A nikdy nebudeš.
Jsi doma a chráníš se.
To není málo.
Víš…
To je normální, mít strach.
Já taky šílím.
Asi jsem se nikdy nebál víc.
Normálně je zachraňování lidí moje práce, a teď…
- Stydím se, Cha. - Co to povídáš?
Děláš neskutečnou práci. Každý večer ti tleskáme.
Jsi silný.
Ten nejsilnější.
Jsi můj brácha.
Jsi hrdina, můj hrdina.
Je toho na nás moc.
Personál nestačí, máme moc pacientů.
A málo materiálu.
Jsme nahatý ve válce, Cha.
Včera…
přišli dva pacienti.
Dýchací obtíže.
Nějakej chlap…
tak ve věku táty.
Měl děti a vnoučata, ale…
už 30 let tetraplegik.
Dva pacienti…
a měli jsme jen jeden respirátor.
Museli jsme vybrat.
Tomu říkáš hrdina?
Chlapovi, co se sesype, když si hraje se životy druhých?
Promiň, ségra, ale…
Já to nezvládám.
Co?
Antoine, mluv se mnou, jsem tu.
Jsem unavený.
- Ozvu se ti. Musím se vrátit. - Antoine?
Antoine!
Antoine?
35. DEN
CHTĚL BYCH SI S TEBOU BĚHEM KARANTÉNY POŘÍDIT MIMINKO
Vážně?
Ale…
dítě vytváří znečištění.
Vážně, je to asi 60 tun CO2 ročně. To je hodně.
Mnohem víc než auto na benzín.
Vždyť nemáš povolení…
Zůstanu za dveřma, ukliďnuju se!
- Tak pojď. - Tak jo, jeď!
Za deset minut bude oběd!
- Máma je fajn. - Takhle za dveřma jo.
Počkej, za dveřma. Třeba by bylo snazší jí to říct.
Jasně, podstrčíš jí dopis.
„Milá mami,
já ráda pičky.
P. S. Mám tě ráda.“
Upřímně? Štveš mě.
Ale máš pravdu.
39. DEN
Promiň.
Ta karanténa nám moc nesvědčí.
Vlastně si myslím, že…
rutina není nic pro nás.
- Jsi v pohodě? - Jdi pryč.
To se tolik zlobíš?
Já…
mám teplotu 39 a špatně se mi dýchá.
Může to být nebezpečné. Nechci, abys to chytila.
To bude dobrý, zlato.
Jsem úplně rozbitý.
Já se o tebe postarám.
Holky…
poslala jsem vám na usmířenou pizzu.
Byla jsem teď špatná kamarádka.
I všechno ostatní.
Snad to pochopíte, protože je mi fakt hrozně.
Co já jsem udělala? Nic.
Teda, jo,
pár tutoriálů pro mámy v karanténě.
Když se ani nepostarám o syna.
A to spí dvakrát denně.
Nejde mi to ani s Antoinem.
A Julio teď onemocněl.
A když si vezmu, že jsem ohrozila naši lásku pro nějaké ideály…
A to jsem ani nic nijak nezměnila.
Byla jsem tak posedlá sledujícíma, že jsem zapomněla na nejbližší.
Ten vir nás nutí stáhnout se do sebe.
Určitě mu jde nějak nakopat prdel děláním dobra.
Společně.
Kurva, já vás tak zbožňuju.
A chyběly jste mi.
- Haló? - Hádej, co jím.
Ptáka?
Ne.
- Jo, jasně, tu pizzu. - Jasně, že tu pizzu!
Díky! A přidej Emilie. Zavolej jí.
Jo, už ji přidávám.
- Ano? - Tak a je to.
Ta pizza je moc dobrá.
Ta cuketa je rozvařená.
I když ji nejím, tak to vidím.
- Chybíte mi. - Mně taky.
Zapněte video.
45. DEN
- Chcete přidat ruku k dílu? - Já jsem na pečení děsná.
Najdete mouku?
Přestaň s koláčema.
Budeme se navzájem podporovat a chránit na dálku
a zužitkujeme, co máme.
Rozjedeme to.
Rozjedeme?
Zlato, díky tobě mě napadlo něco božího.
To se ošetřovatelé podělají.
Po kolibříkovi tři rackové.
Nebo tři ornitoložky.
Budu dělat, že jsem to neslyšela, jo?
Já se jdu starat o pacienty.
Mám co napravovat.
Zlato moje.
Pojď k mamce! Hrozně jsi mi chyběla.
Lásko moje, jak já na tebe myslela každý den.
Cítím, že jsem ti taky chyběla.
V kolik končí přes den seriály?
Nakopeš covidu zadek koukáním na televizi?
To je divný.
Ne, chci navštívit babičku.
NENECHÁVEJ NÁS V TOM @STARÁŠTĚTKO!!!
Máš pravdu, Milou. Trocha lásky ji pomůže vyléčit.
ZASADÍME HODNĚ STROMŮ, NEŽ POLETÍME
Hashtag pojízdní ošetřovatelé.
Boží, ne?
- Haló? - Haló. Antoine?
- Jsi v nemocnici? - Jo, už dva dny.
Tak ani hnout, jedu pro tebe.
Jsem tvoje řidička. Vyřiď to kolegům.
Ode dneška vozí Pinkars doktory.
Babi Prozac? Podívej se z okna.
Staráštětko? Koukni z okna.
Tak jo. To vypadá, že už jí je líp.
46. DEN
Ty kreténe!
Zkoušej to na mojí ženu a uvidíš!
Možná jsi mladší, ale hubu ti rozbiju!
Jo, chápu.
PINKARS TEĎ POMÁHÁ DOKTORŮM.
SUPER NÁPAD. MŮŽU NĚJAK POMOCT?
NEJSI HOLKA.
NEBUDU ŘÍDIT. UDĚLÁM TI REKLAMU. ZADARMO.
DOHODNUTO
Ano? Dobrý den, tady Maxime Pauillac, ředitel PR pařížské radnice.
Ano, přesně tak.
Volám, abych…
upozornil na občanskou iniciativu,
která vypadá zajímavě.
Jde o mladou ženu migrantského původu,
která nabízí pomoc ošetřujícím.
Ano, taky mi to přijde zajímavé.
50. DEN
Je ti líp?
Jo, mám 37,6.
Tak já ti vrátím hudební náčiní, kam patří.
Připravila jsem ti malé překvapení.
Takhle je to jednodušší a přímější
a beze slin…
Přemýšlela jsem dneska ve sprše…
Jo, už se zase sprchuju.
A zapomněla jsem ti říct pár věcí.
První je, že se musíš rychle uzdravit.
Protože budeš potřebovat sílu.
Protože s kompostem a lokálními zdroji budu prudit dál.
A druhá je…
že ty jsi můj ekosystém, Julio.
Bez tebe nemůžu dýchat ani já.
Žádná planeta B. Žádný chlap B.
Buď ty, nebo nic.
Jo?
A co se týká toho mimča, tak…
to probereme.
Prostě uvidíme.
Miluju tě.
52. DEN
„A díky bílému rytíři
konečně celé království zjistilo, jak porazit Coronaxe,
tu neviditelnou stvůru.“
Snídaně šampionů.
- Tu máš. - Tak jo.
„A tak jim bílý rytíř řekl:
Někdy mít se rádi jinak znamená mít se rádi o to víc.“
LÁSKA A SEX
Mami?
„Navzájem se lépe pochopit
a mít se ještě o to raději.“
Jsme pojízdní ošetřovatelé. Vezmeme vás kamkoli zdarma.
„Chytřeji.
Vždycky si navzájem pomáhat a nezapomínat.“
Mladý bílý rytíř je víc než hrdina.
Ale neříkáme to dost často.
Musíme mu poděkovat.
Říct: „Díky, tati, že jsi tak skvělý.“
A říct mu, že jsme na něj hrdí. Ano.
On totiž život nedává, ale chrání ho.
Jako poklad.
A on je zase náš poklad.
Děkuju.
Tady je náš bílý rytíř.
Mám pro tebe zprávu.
Tady můžete něco říct vnučce.
Už můžu?
Nazdar, krasavice.
Babi Prozac nakopala covidu prdel.
A…
o mě se neboj,
ty krávo.
Já se o sebe postarám.
Covid, covid
měli jsme ho a nakopali mu prdel
Jo!
- Kráva! - Ale ne.
Ne, Eddy.
- To je tvoje vina. - Co?
Tady jsme. Maxime pro jednou udělal něco dobře.
HRDINKY VŠEDNÍHO DNE CHARLOTTE BEN SMIRESOVÁ
SKORO TI TO NA TÝ OBÁLCE SLUŠÍ. JAK SE ŘÍKÁ?
JSI VOPRUZ, ALE DÍK.
TWITTER JEN FRČÍ. KDY TO OSLAVÍME?
KARANTÉNA
Zkouší to na mě, nebo co?
Co děláš, Chacho?
Rajda jedna.
55. DEN
Juliovi je líp.
Já si dávám pauzu, karanténa zítra končí.
Světlo na konci tunelu.
- Zvládli jsme to dobře. - Naprosto.
Jen se nám trochu scvrkly džíny. Co, Elso?
Jak jako scvrkly?
No, v karanténě se tloustne.
Zvlášť u rodičů.
- Já nepřibrala. - Klid, to je statistika.
Já nepřibrala ani gram. Takový je venkov.
A jak se má Matt?
Možná s náma nechce mluvit.
Tak už konec dramatu, díky moc.
No, jako není se čím pyšnit. Vy jste se mu ozvali?
Maxime, tys s ním mluvil?
Ne.
Já přibrala?
Vyprdli jsme se na něj.
Zdravím do Francie. Totálně jste se na mě vysrali.
No, ty vole.
No jo, došlo na převlek.
To podle mě nebude převlek.
Nevypadá jak americký megaloman,
co vraždí tygry, ale miluje je?
- No ne? - Úplně.
Krásný kalifornský melíry!
Joe Exotic je nechutnej.
Z toho seriálu na Netflixu.
Já to říkala. Nechali jsme ho samotnýho a ztratili ho.
A jak je ve Francii?
Už ani nemluví francouzsky, jo?
Umíš…? Rozumíš mi?
Sklapni. Omlouváme se, Matte.
Emilie vypnula Charlotte.
Promiň, Matte, nechtěli jsme se na tebe vysrat.
Všichni jsme se v tý karanténě zbláznili.
Někdo docela dost.
Pamatuješ na mě? Ano.
Upřímně, víte co?
Běžte si všichni nasrat.
Opatrně, vypadáváš z role.
Chyběly mi i ty vaše kecy.
Venku je to úplně v prdeli…
Když se tím virem necháme izolovat, tak vyhrál.
Už tak se musíme usmívat očima a zdravit loktama.
Nesmíme se už dotýkat, nesmíme se líbat…
Nesmíme nic.
Tak když se na vás naseru, co mi zbyde?
Strach.
Pro vás starce se změnilo dost, to je jasný…
Prosím?
Potřebuju zítra vyzvednout na letišti.
Děláš si srandu? Budu tam.
No jasný! Počkej, máme Pinkars!
Hashtag, vyzvedni svýho ex!
Taky můžu přijet, ale ostříhej se.
Jo, mě zabije to, jak vypadáš.
- Chyběl jsi nám! - My budeme ještě chvíli u našich.
Nahrazujeme si, co jsme prošvihli.
Mezi námi důchodci.
Hlavně musíme s její mámou probrat tenis.
Hezky tu karanténu dokončit.
Ale skončíme s ní společně, ne?
- V realitě. - Jo. Společně?
Určitě?
Protože jestli se zase vymluvíte…
- Milou. - Co?
Ještě jsme to neprobrali.
Ona to prostě nenechá být.
Návrat k normálnímu životu.
Tak někdy se omluva hodí, ne?
Dobrý? Tak dobrý.
- Zítra mě vyzvedněte. - Co to Eddy dělá?
Vyzvedne mě někdo na tom letišti?
- Tak se uvidíme po válce, jo? - Pusu!
- Čau! - Pusu!
- Uvidíme se brzo! - Ciao!
Ciao!
Copak to děláš, Eddy?
Můžu vidět Eddyho?
Co to jí?
Počkej chviličku.
Co to je? Hovno? Čokoláda?
- Nevím. - Tak to ochutnej!
Co to papáš, Eddy?
Poznali, že jsme v jedný místnosti?
Ne, neboj.
Mě to naše tajemství dost vzrušuje. Co tebe?
Ale ne.
Ne.
Ne. Ne on.
On ne!
- Co je? - Max a Charlotte. Ne.
A kurva.