LONDON 29. JUNI, 1613.
EN OPSÆTNING AF SHAKESPEARES "HENRIK VIII"-
- BLEV SKÆNKET TIL GLOBE THEATRE.
DET BLEV PROMOVERET UNDER DEN ALTERNATIVE TITEL:
UNDER FØRSTE AKT I SCENE FIRE-
- STARTEDE EN KANON EN ILDEBRAND.
GLOBE THEATRE BRÆNDTE HELT NED.
WILLIAM SHAKESPEARE SKREV ALDRIG ET STYKKE IGEN.
Lad mig tage Deres hest, sir.
Kom med noget øl, knægt.
Vi hørte, et teater brændte, sir.
Hvilket?
Mit.
De er Shakespeare, poeten.
- De fortæller historier. - Det gjorde jeg.
Jeg havde en historie, men den blev aldrig skrevet færdig.
Vil De skrive den færdig for mig?
Jeg kan ikke fuldende din historie, knægt.
Jo, De kan.
Godnat, kære husbond.
20 år, Will.
Vi har set dig mindre og mindre.
For os er du bare en gæst.
Og gæster får den bedste seng.
Sov godt.
Jeg troede, han ville dø i London. Der boede han jo.
Det er ligegyldigt. Det vigtige er, hvem der arver ham.
Jeg er hans arving. Og derefter vores datter, Elizabeth.
Ikke hvis din søster giver ham et barnebarn.
Eller vi gør.
Jeg overvejede at anlægge en have.
Vi har en have.
Men ikke en køkkenhave. Eller en blomsterhave.
En særlig have til Hamnet.
Hamnet er i Paradis. Han mangler ikke en have.
Det gør jeg.
Det er noget andet end at skrive teaterstykker i London.
Tja, på nogle måder, Maria. Men der er også fællestræk.
Fællestræk? Hvordan det?
Tja...
I dag er vi ved at opmåle scenen.
En have er ikke et stykke.
Nej, men teaterstykker, havearbejde, brød...
som dem, du bager hver morgen...
Alt det begynder med en idé.
Fra en indskydelse til...
at skabe noget smukt eller nødvendigt.
Brød begynder med gær og mel.
Nemlig. Ingredienser. Nu forstår du.
Buske, bede, gær, mel, verslinjer, skuespillere...
og de har alle brug for en drøm-
-som skal kunne modstå al modgang.
Vejret skifter, insekterne kommer.
Ovnen bliver kold, gæren bliver dårlig.
Og i mit tilfælde vil kollegaerne-
- som den fantastiske, men gale skuespiller, Dick Burbage, blande sig-
- og kræve en større forestilling til et mindre budget-
- samt et kortere stykke med en meget større rolle til ham-
-og alt dette må overvindes-
-uden at glemme selve drømmen.
Og hvordan føles det, når alt det virker?
Tja, hvordan dufter nybagt brød?
Hvad laver du dog her?
Det her må du ikke tisse på.
Du tisser ikke på den her, og du tisser ikke her.
Husbond!
Tak.
Det er hårdt at grave rødder op.
Det er rigtigt.
Jeg har gravet en skov op-
- og flyttet den tværs over scenen til Dunsinane.
Det er anderledes i virkeligheden.
Han virkede så lovende, Anne.
Du kendte ham ikke.
Jeg kendte ham gennem hans digte.
- Tja, du siger "digte". - Ja, digte.
Det var børnestreger-
-men vittigt og frækt.
Nu skriver han ikke mere.
Nej.
Og heller ikke jeg.
Det er ikke Hamnet, du sørger over, men dig selv.
Jeg sørger over min søn.
Nu.
Nu sørger du over ham.
Du skrev "De lystige koner i Windsor".
Ja.
Det er bare en tilvænningssag.
Hun må lære at være hustru igen.
Min mand tror, du kom hjem for at dø.
Virkelig?
Jeg købte en pension.
Dør jeg inden for 10 år, er jeg ruineret.
Hvorfor kom du så hjem?
Ikke flere historier?
Susanna, jeg har levet i fantasiverdener så længe-
-jeg ikke kan huske, hvad der er ægte.
Hvad der er sandt.
Judith siger, at intet er sandt.
Judith er 28 og gammeljomfru.
Det er sandt.
Når far dør, må jeg leve i armod.
Nej, min pige.
Jeg får en tredjedel af hans formue.
Så længe du lever.
Men du er ældre end ham, ikke?
Susanna tager sig af dig.
Susanna adlyder sin mand.
Jeg får intet.
Som fortjent.
Judith.
Kan du ikke tilgive dig selv...
hvordan skal Gud så tilgive dig?
Det vil han ikke.
Jeg løb ned til denne skovsø-
-da jeg blev smidt ud af skolen.
Det ved jeg, far.
En søn af en rådmand kan uddanne sig-
-men en søn af en tyv...
Jeg troede, min verden gik under.
Men jeg elskede dette sted.
Og I børn elskede det.
Ja.
Vi kom her hver eneste dag.
- Men Hamnet gik aldrig i vandet. - Nej.
Han var ikke modig som Judith.
Eller... eller endda mig.
Men hans sind var modigt.
Han tog mig engang med hertil-
-for at vise mig, hvad han skrev.
Jeg sagde...
at jeg var den stolteste far i hele riget.
Det er jeg stadig.
Værsgo, skat.
- Din far tænker på sit eftermæle. - Det gør du.
Og det må du også gøre.
Jeg er din ægtemand.
Dine bekymringer er mine.
Det er fint, skat.
Spis lidt mere.
Tak.
Husbond! Det er søndag!
Søndag?
Det her er ikke London.
Kommer du ikke i kirke, får du en bøde.
Godmorgen.
Rart at se Dem.
Shakespeare.
Endnu en søndag, og De benytter stadig familiens kirkestol.
Jeg beder til, De ikke forlader den-
-ligesom Deres far.
Jeg er ikke min far, sir Thomas.
Godt at se Dem grave, sir.
Endelig har De opgivet at distrahere folket fra vor herre.
Distraherer lærkens sang dig fra din gud, John?
Nej da.
Den beviser Gud.
Men for nogle var jeg måske...
lærken.
Jeg ville bede om-
-en tjeneste, men vil ikke forstyrre.
Siger De til, når De er færdig?
- Ja, John. - Tak.
Og Susanna har det godt?
- Ja, sir. Tak. - Og Elizabeth?
- Ligeså. - Godt.
- Det glæder mig. - Ja.
Ja.
Tak, John.
Goddag, mrs. Hall.
Jeg har fået en fin flaske Rhenish vin.
Deres søster må få en-
-for et smil.
Det siger jeg, Tom.
- Godmorgen, Lena. - Godmorgen, mrs. Hall.
Der kom en pakke. Frank.
Beklager.
Kviksølv, mrs. Hall?
Min ægtemand er læge.
Hun sagde, pakken var til Dem.
Godmorgen, Kate.
- Goddag, mr. Smith. - Mrs. Hall.
Jeg mangler stof.
Jeg skal have syet en sort sommerkjole.
Sort? Til sommeren?
Hvad med denne blå farve?
Min ægtemand bryder sig ikke om fine ting.
Fik Deres mand sin vilje, ville min butik være meget trist.
Sorgfuld uden dødsfald.
Herren bar simple farver-
-og var guddommelig.
Ligesom dig, Susanna. I alt slags stof.
Mr. Smith...
jeg er gift.
Ulykkeligt gift.
Det er ikke...
Min mand burde høre om det.
Jaså?
Han ved det.
Susanna.
Naboens hund er meget interesseret i mit havearbejde.
John Hall vil have sognepræsten væk.
Hvorfor gå til mig?
- Han tror, du kan lide ham. - Skuespil.
Jeg prøver at kunne lide ham for Susannas skyld, men John er...
En hyklerisk nar?
Puritaner.
Sjovt, ikke?
En puritaner, der vil have alle teatrene lukket ned-
-arver William Shakespeares ejendom?
Er det ikke morsomt?
Det synes jeg.
Hør her, Judith.
Jeg efterlader ikke min ejendom til John Hall.
Nej, du efterlader den til Susanna-
-og dermed bliver det hans ejendom.
Ligesom hendes krop. Selvom han ikke bruger den.
Du er blevet så hård, Judith.
Engang var du sådan en glad sjæl.
Var jeg, far? Hvornår?
Var det, før Hamnet døde? Er det sådan?
Efter jeg overlevede?
- Judith. - Det mener han jo.
Hver gang han læser et af de digte-
-som er dårlige-
- tænker han: "Hvorfor døde hun ikke i stedet?"
"Den gyldne dreng er borte, og ved du hvad?
Nu har jeg kun en pige.
En ubrugelig, ligegyldig pige.
Hun var så køn engang.
Hun havde sådan en glad sjæl-
-men nu er hun bare en sur mokke-
-der stadig er her.
Hvorfor døde den forkerte tvilling?"
Tak for mad, Anne.
Jeg har aldrig sagt noget grimt til hende.
Du har lagt ord i munden på folk så længe-
-du kun tænker på det, der siges.
Sir Thomas...
Puritanerne protesterer mod de gamle metoder.
Nogle af jer bryder jer ikke om det.
Men I må huske på det, der står i Det Nye Testamente.
Disse gode og kristne folk handler ud fra en ærlig tro.
De er gode borgere.
- De er hæderlige og fromme... - Virkelig, mr. Woolmer?
Er de det? Eller er de utugtige?
Jeg har set Susanna Hall snige sig væk fra sin ægtemands hus-
-og hen til Rafe Smith.
- Det er sladder! - Sladder, som kan bevises!
De skal ikke fortælle os, hvordan vor sjæle bliver frelst, dr. Hall.
Ikke mens Deres puritanske hustru er værre end skøgerne!
Jeg talte med vores advokater. Vi sagsøger.
- Offentligt? - Det er jo kommet frem.
John Lane er farlig.
Han sagde det sikkert ikke uden at have beviser.
- Beviser? - Hvordan kan du spørge?
Din mand frygter, han kan bevise det.
Jeg frygter, det er en overbevisende løgn.
Sikke en katastrofe.
Og at det skulle ramme en fin og uskyldig familie som vores.
Familien Shakespeare ruineres ikke igen.
Bring den anklagede ind.
John Lane er her ikke, Deres Nåde.
- Ikke det? - Han er forsvundet.
Susanna Shakespeare er blevet udnyttet på det groveste.
I sit fravær bliver John Lane fundet skyldig i sladder-
-og bortvist!
Hvorfor?
Hvorfor sladrede han om vores Susanna?
Sikkert for at skade hendes mand.
John er puritaner.
Han vil have hele byen til at følge trop.
Men John Lane kan godt lide sin kage og sin øl.
Hvorfor mødte han så ikke op i retten og talte sin sag?
Jeg...
talte med ham om det.
Talte med ham? Om hvad?
Jeg spurgte, om han havde set "Titus Andronicus".
Jeg ved intet om teatret.
Lad mig være.
De og Deres skøge af en datter får mig at se i retten.
Stykket byder blandt andet på-
-en maurisk skurk kaldet Aaron.
Afrikaneren, der spillede rollen, var stor og frygtindgydende.
At dræbe en mand, eller stå for hans død...
At voldtage en kvinde, eller planlægge det...
At beskylde en uskyldig...
At skabe splid mellem to venner...
At få fattiges kvæg til at brække halsen...
At sætte ild til laden og høstakkene om natten-
- og lade ejerne slukke den med deres tårer...
Ofte har jeg gravet døde mænd op fra deres grav-
- og placeret dem ved deres venners døre.
Jeg har gjort så meget forfærdeligt-
-så let som at dræbe en flue-
-og det eneste, der piner mig, er-
-at jeg ikke kan gøre så meget mere!
Jeg har set den mand-
- rive hjertet ud på et fjols, der bedrog ham.
Men kan kunne også være så blid.
En dag blev hans vilde hjerte tæmmet-
-og han elskede min datter.
Susanna?
Ja, men de ville aldrig kunne få hinanden.
Men han svor, at fik hun nogensinde brug for ham-
- så ville hans sværd, hans kløer og hans tænder være hendes.
For at forsvare hende eller dræbe for hende.
Skal jeg underrette ham om Susannas nuværende problemer?
Jeg så "Titus".
Aaron blev spillet af den sødeste fyr, man kan forestille sig.
Ja, men det ved John Lane ikke-
- og sandheden må ikke spolere en god historie.
Tror du, det er sandt...
hvad Lane siger om Susanna?
Tja...
Der er noget koldt mellem dem.
Det har vi set.
Det er fem år siden, de fik et barn.
Hun kender denne Rafe Smith.
Og hun bestilte kviksølv i London. Kviksølv kurerer syfilis.
Will.
Susanna har ikke syfilis.
Og ham? Mænd med syfilis pisser meget.
Det gør han. Er det ...?
Er det derfor, hun ikke bliver gravid? Er det ...?
Søgte hun...
trøst et andet sted?
Susanna er gudfrygtig.
Hun ville aldrig bedrage sin ægtemand.
Måske er det ikke bedrag.
Judith?
Måske opfordrede han til det.
Det er da muligt, ikke sandt?
Og ærligt talt, far, hvis de fik en søn sådan-
-var du så ikke ligeglad?
Jeg er ikke ligeglad med, at Susanna bliver udsat for sladder.
Intet er sandt.
Jeg skrev et digt mere i dag.
Vil du høre det?
Hamnet?
Will?
Anne?
Han var her.
Han vil altid være her, Will.
I London er forestillingerne lige overstået.
- Værtshusene er fyldte. - Hvorfor-
- ikke tage tilbage? - Ønsker du det?
Det betyder ikke noget, men du ønsker ikke at være her.
- Hvad mener du, Judith? - Du kom for at sørge over Hamnet.
Din velsignede, afdøde søn.
Og lave en skide have.
Vi har sørget over ham, far.
Vi sørgede, da han døde. Og efterfølgende.
Men nu kan vi starte forfra-
-som var graven lige gravet, for nu-
-passer det pludselig dig.
Vil du så holde mund?
Vil du ikke respektere mig, så respekter dig selv.
Og vil du ikke sørge mere, så ær hans minde.
Gør jeg ikke det?
Så vis det. Du har ikke hans talent-
-men så prøv at være god-
-for du spilder dit liv!
Jeg ved, hvad du mener, en kvinde skal gøre med sit liv.
Jeg ved, hvad du ønsker.
Mr. Shakespeare?
Jeg vil ikke forstyrre.
Det var godt. Farvel igen.
Jeg ville bare spørge...
Man bliver forfatter ved at begynde med at skrive.
Jeg har intet yndlingsstykke.
Jeg beundrer kollegaerne-
-og ja, kvinder burde spille kvinder-
- som man gør på fastlandet. Undskyld mig.
Jeg ville bare høre, hvordan De vidste det.
- Vidste hvad? - Alt.
Jeg ved ikke engang, hvordan jeg holder snegle væk.
De har udforsket alle afkroge af verden.
De kan navigere i hele sjælens geografi.
Hvordan?
Hvordan ved De det?
Jeg ved det, jeg ved...
hvis jeg ved det, og det siger jeg ikke, jeg gør, og ellers...
bruger jeg fantasien.
Men De gik ud af skolen som 14-årig. De har aldrig rejst ud.
- Hvor kommer fantasien fra? - Mig selv.
Dem selv?
Ja.
Alt, jeg har gjort. Alt, jeg har set.
Alle bøger, jeg har læst. Alle samtaler, jeg har ført.
Også, Gud hjælpe mig, denne.
Vil du være forfatter-
-og tale til andre og for andre-
-så tal for dig selv.
Søg i dig selv.
Se indholdet af din egen sjæl som din...
menneskelighed.
Og er du ærlig over for dig selv-
-vil alt, du skriver...
Alt er sandt.
Men kan du ikke redde mine roser-
-så lad mig sørge i fred.
Men hvorfor?
Hvorfor stoppe?
Farvel.
Godmorgen, Tom Quiney.
Øl og tre kander Malmsey vin.
Den normale bestilling og mit sædvanlige svar.
Gift dig med mig, Judith. Jeg bringer dit smil tilbage.
Ja, samt alle andre pigers.
- Jeg frier kun til en af dem. - Det må snart trætte dig.
Jeg kan huske en pige.
Den kønneste og gladeste i hele byen.
Og jeg husker hendes latter og jagten på hendes kys.
Jeg vil se den kvinde, som den pige burde være blevet.
For det er ikke dig.
Min herre!
Min herre...
Fra jarlen af Southampton.
Anne? Anne.
Jarlen af Southampton kommer nordpå-
-og han skriver, at han vil komme forbi-
-og tale med mig i et par timer.
Hørte du mig, Anne? Jarlen af Southampton.
Jeg hørte dig.
Og jeg husker den dag, jeg først hørte om din ven, jarlen af Southampton.
Samme dag, som en digtsamling blev udgivet.
Sonetter, sagde de.
Du tænkte ikke på mig, da jeg ikke kan læse.
Men mange folk i vores lille by kan læse.
Inklusiv en af dine egne døtre.
De blev trykt illegalt.
Uden min tilladelse.
Men du skrev dem, og folk læste dem.
Og derefter spurgte alle: "Hvem er de?
Hvem er den mørke kvinde, han elsker?"
- Det var digte. - "Den smukke mand?"
- Det var bare digte. - Svar ikke.
Spar mig.
Jeg ville ikke vide det. Heller ikke nu.
Men jeg ved, hvem han var ifølge nogle folk.
Og nu besøger han min ægtemand.
Alle de år, Will...
Jeg var bekymret for dit ry.
Har du nogensinde tænkt på mit?
Jeg hørte om din fornemme gæst-
-og mine mænd siger, han nærmer sig.
Du må introducere mig.
Han burde komme til Charlecote.
Mere hans stil.
Du kan selvfølgelig bare komme med. Men kun dig.
Hans Nåde skal ikke trættes.
Gå I bare ind.
Vi tager imod Hans Nåde.
Velkommen til Stratford-upon-Avon.
Og De er?
Sir Thomas Lucy af Charlecote Manor, Deres Nåde.
Medlem af parlamentet her i distriktet.
Lad mig introducere min hustru.
- Har vi noget at tale om? - Tja...
Har De et forslag at fremføre?
Nej, nej. Jeg ville invitere...
Så gør plads, sir Thomas. Jeg ønsker ikke Deres selskab.
Jeg kom for at besøge den mægtigste mand i riget.
Næstefter Hans Majestæt.
Uforskammet. Lille, lede medlem af parlamentet.
De sælger ridderskab til alle.
Han er hele tiden efter mig.
Hvorfor finder du dig i det?
Hvad er han? En søn af en søn.
Intet mere.
Hans stolthed kommer ikke fra andet-
- end at være spyttet ud af en ligegyldig pik.
- Ligesom mig. - Nej da.
Jeg er søn af en søn, Will.
Henry Wriothesley, søn af Henry Wriothesley.
Og var jeg ikke det-
- så ville Thomas Lucy, søn af Thomas Lucy-
-ikke værdige mig et blik.
- Men du... - Er søn af en tyv.
Søn af Apollo, Will.
Poesiens gud. Sandhedens gud.
Det bedste...
mest komplette...
og smukkeste sind, der nogensinde har eksisteret.
Så...
hvorfor er du så lille?
- Lille? - Hvorfor er du en lille mand?
Deres Nåde...
Du kan fortrylle folkemængder med din pen-
-men du bukker for sir Thomas Lucy.
- Bukker? - Dit talent er større-
-end alle andre poeter samlet-
-men du lever det mest simple liv.
Det føler jeg nu ikke, Deres Nåde.
Kom nu, Will. I forhold til Kyd?
Eller Marlowe?
Sikke en mand, han var.
Sikke et liv. Spion, eventyrer, kneppede for England.
Drenge, piger. Drenge og piger.
Han levede livet.
Men han er død nu. Man kan ikke vinde dem alle.
Ja, de er alle døde, Will. Marlowe, Greene.
Som kaldte mig "grøn".
Åh, altså... Og det går du stadig op i.
Kyd, Nashe...
Spenser.
De er alle døde.
Sprut og passion, sex og vold dræbte dem alle.
Livet dræbte dem.
Men du ...?
Du overlevede.
Ja, jeg overlevede.
- I dit fine hus. - Flere huse.
Og dit våbenskjold. Hvad kostede det, Will?
- 20 pund. - 20 pund.
Manden, der skrev "Hamlet", "Henrik V", "Macbeth"-
- og "Romeo og Julie" betalte £20 for titlen "gentleman".
Will, hvorfor går du op i det?
Min far fik engang en bøde for ikke at gå i kirke.
Kan du gætte, hvorfor han blev væk?
Var præsten for protestantisk?
Jeg har hørt-
-I skulle være en del af pavevældet.
Så spirituelt var det ikke. Han kunne ikke komme-
- fordi han skyldte penge til halvdelen af menigheden.
Jeg ville have elsket din far.
Det gjorde folk.
Også jeg.
Du må skrive igen, Will.
London savner dig.
Jeg savner dig.
Nu har vi kun Jonson.
Han håner mig, fordi jeg ikke taler-
-græsk eller ved noget om Bøhmen.
Og hvad så, Will? Du skrev "Kong Lear".
Det betyder noget. Det betyder noget i England.
Jeg oplærte mig selv-
-og derfor er jeg suspekt.
Det vil jeg nok altid være.
Men jeg har mine penge og mine huse-
-og mit våbenskjold.
Og du har dine vers.
For Guds skyld, mand, du har din poesi.
Og hvilken poesi.
Så smuk...
Smuk poesi.
Og noget af det...
Noget blev skrevet til mig.
Ja.
Ja, Deres Nåde.
Til Dem.
Jeg er blevet gammel.
Som du skrev i dine sonetter, jeg ville blive, din satan.
Men skønheden, jeg inspirerede i dig, vil for altid være ung.
Og om tusind år-
-når folk læser dine vers...
er jeg ung.
Stadig i live.
I ufødte elskendes hjerter.
De var kun tilegnet Dem, Deres Nåde.
Ikke for nogen anden levende sjæl. Heller ikke kommende.
Kun Dem.
Det var kun smiger.
Smiger, jeg fortjente.
Ja.
Kun smiger.
Bortset fra...
at det kom fra mit hjerte.
Jeg var yngre dengang.
Yngre og kønnere.
Smuk, Deres Nåde, som De altid vil være.
I unåde med rigdom og mænds blikke-
-begræder jeg min tilstand alene.
Jeg vil belemre himlen med min gråd-
-og forbande min egen skæbne-
-og ønske, jeg havde mere håb-
-som ham, der er befæstet med venner.
Jeg vil misunde den mand med det-
-jeg nyder mest og indeholder mindst af.
Men i disse tanker, hvor jeg næsten hader mig selv-
-tænker jeg med glæde på dig-
-og så min tilstand.
Som lærken, der ved morgenstund-
- rejser sig fra den triste jord for at synge ved himlens port.
For minderne om din søde kærlighed bringer mig så stor rigdom-
- at jeg ikke ville bytte plads med selv en konge.
Ja, men som sagt...
smiger.
Ikke smiger, sandhed.
Og jeg har altid turdet håbe.
Håbe?
- Will? - At det måske...
ville blive gengældt.
- Gengældt? - At De måske også...
- Tag dig sammen, Will. - Jeg...
Ingen når op på siden af dig-
- og jeg, som enhver med en hjerne eller et hjerte-
-er din ydmyge tjener.
Men som en mand kan du ikke elske mig, Will.
Og et skilt til £20...
får det ikke til at ske.
Nå, men jeg må videre.
Farvel.
Jeg kom for at besøge poeten-
-og nu er det på tide, jeg tager af sted.
I unåde med rigdom og mænds blikke-
-begræder jeg min tilstand alene.
Jeg vil belemre himlen med min gråd-
-og forbande min egen skæbne-
-og ønske, jeg havde mere håb-
-som ham, der er befæstet med venner.
Jeg vil misunde den mand med det-
-jeg nyder mest og indeholder mindst af.
Men i disse tanker, hvor jeg næsten hader mig selv-
-tænker jeg med glæde på dig-
-og så min tilstand.
Som lærken, der ved morgenstund-
- rejser sig fra den triste jord for at synge ved himlens port.
For minderne om din søde kærlighed bringer mig så stor rigdom-
- at jeg ikke ville bytte plads med selv en konge.
William Shakespeare.
Jarlen, din gode ven-
- tager altså ikke sin hustru med på rejserne?
Han er måske ikke til kvindeligt selskab.
Hans Nåde og grevinde Elizabeth-
-er sikkert ganske lykkeligt gift.
Som jeg ønsker for dig.
Du er ikke gift-
-men du er jo så køn.
- Nej. - Se dig selv i spejlet.
Jeg bryder mig ikke om personen i det.
Du godeste, kære datter, det er så dystert.
Du har jo kun dit eget selskab.
Og hvad med børn?
- Alle kvinder vil have børn. - Tilsyneladende.
Vil du da ikke have et barn?
Skal jeg erstatte Hamnet for dig?
Bare for... for din egen skyld.
En ægtemand og børn som selskab. Der kan gøre dig tryg.
Måske mener hun ikke, ægteskab bringer det med sig.
Er det sandt, Judith? Er det sådan?
Du så din mors elendighed og vil være gammeljomfru-
-i stedet for at finde en uduelig mand?
- Det sagde jeg ikke. - Nej, Anne-
-men selvom jeg skriver ord-
-kan jeg også læse mellem linjerne-
-og nu er det nok.
Jeg har knoklet for familien.
- For din egen skyld. - Og jeg er familiens overhoved!
Og jeg har givet jer et hus og tjenestefolk-
-og sendt penge. Er det ikke tryghed?
Du fik to smukke døtre, en dygtig søn og en mand-
-der altid havde dig i tankerne.
Er det ikke så rigeligt for et parforhold?
Jeg har opfostret familien!
Mit geni bragte berømthed og rigdom til huset.
Ja, mit geni. Skulle jeg også bare ignorere det?
En gave fra Gud?
Og så blive i Stratford-
-for at lave skide handsker-
-så du kunne føle dig mere værdsat?
Hamnet døde, og jeg var her ikke! Det ved jeg godt!
Pesten tog Hamnet.
Men den ville have taget ham-
- om jeg var i Stratford eller London eller ude på turné.
Vi... vi mistede vores søn! Det er jeg klar over!
Og jeg var her ikke!
Hvor ofte skal jeg sige det?
Vi mistede vores brillante søn, og jeg...
Åh, Hamnet var ikke brillant!
- Hvad ...? - Judith, lad nu være.
- Hvad mener du? - Han var smuk...
men ikke brillant.
Judith, lad nu være.
- Jeg skrev dem. - Skrev... skrev hvad?
Digtene.
De vers, du elsker så højt.
De morsomme og frække digte.
Jeg fandt på dem.
Hamnet skrev dem bare ned.
Hun hjalp ham lidt. Det er alt.
Nej, jeg fandt på dem alle sammen.
- Nej. - Hamnet var sød og rar-
- men han duede ikke til noget! - Jo. Jo, han var brillant!
Nej, Will.
Han var en almindelig, lille dreng.
Havde du set nærmere, kunne du...
Set min egen søn?
- Ja, hvis du... - Jeg så ham!
Kun det, du ville se. Dig selv.
Mig selv?
Du så en dreng med et stort sind som dit eget.
Han var glad for en far, der værdsatte hans geniale talent.
Men han var kun klog nok til at vide, han ikke kunne leve-
- op til dine forventninger. Han frygtede dine besøg.
Vi planlagde det ikke. Ikke i starten.
Judith fandt altid på historier og rim.
Hamnet hørte et en dag og...
Og han skrev det ned for øvelsens skyld.
Du fandt det og roste ham for det.
Er de så værdiløse nu?
De er ikke hans.
Vil du så ikke læse dem mere?
Vil du ikke sidde i solen og le over dem?
De er ikke hans.
Nej.
De er mine.
Så jeg vil gøre med dem, hvad der passer mig.
Nej! Nej, nej!
Nej, nej, du får dem ikke.
Judith prøvede at lære sig selv at skrive-
-efter Hamnet døde.
Hun har ikke tålmodighed til det.
Ikke som Susanna.
Jeg ville gerne kunne have-
- skrevet bare et par bogstaver. Især når jeg nu var gift med dig.
Kan du huske vores bryllupsdag?
Mig, ældre og gravid...
og dig, en sær og klog knægt på 18 år.
Folk undrede sig.
Jeg kunne ikke skrive under.
Jeg lavede bare et dumt mærke.
Jeg følte mig så dum.
Så tog du til London og blev en stor forfatter-
- med en hustru derhjemme, som ikke kunne læse et ord.
Jeg har tænkt, om det gik dig på.
Men hvorfor det?
Du var her jo aldrig.
Beklager.
Du mistede din søn.
Enhver ville sørge.
En datter er intet værd.
Deres skæbne er bare at blive en anden mands ejendom.
Vi sygner hen.
Nej, Judith.
Du må ikke sygne hen. Hvorfor ikke skrive igen?
- Far, du ved, jeg ikke kan skrive. - Jeg lærer dig det.
Jeg har ingen vers i mig nu.
- Hvorfor? - Den forkerte tvilling døde.
Det var pesten. Pesten dømmer ikke.
Det er bare en pest.
Bare pesten havde taget mig.
Judith, hvorfor hader du dig selv?
Jeg har stjålet Hamnet fra dig to gange.
Først ved at overleve ham.
Og nu ved at slå din drøm om ham ihjel.
Du har givet mig en ny drøm.
Min smukke datter, poeten.
En kvinde kan ikke være poet.
En kvinde har kun et formål.
Jeg kender min pligt nu.
Jeg gør det godt igen.
Det lover jeg dig, jeg vil.
Jeg er glad for, Hamnet ikke skrev digtene.
- Glad? - Nu kender jeg ham bedre.
Og nu er det kærlighed, der vil blomstre i haven.
Noget må gøre det. Der er ikke meget andet, der blomstrer.
Nej, jeg er ikke en god gartner.
Det var lettere for mig at skabe ting med ord.
Sådan er det.
Skal jeg hjælpe?
Og her. Længere væk.
- Derovre? - Ja.
Den der.
Lav et stort hul. Fint. Måske kan vi sætte...
Godnat, Anne.
Bliv hos mig, Will.
Gør mig tryg.
I vores andenbedste seng.
Lad mig få et glas vin med dig, Tom Quiney.
Jeg er jo en skidt mand.
Der har været andre kvinder.
Mange kvinder.
Jeg har set alt for lidt af livet.
Du har set for meget.
Men sammen kan vi måske starte forfra.
Hun bestilte ikke vin. Hun drak den med Quiney.
Hun var derinde en halv time eller mere.
Hvis Judith prøver at blive lykkelig, så fint med mig.
Synder vil ikke gøre hende lykkelig.
Virkelig?
Så bare hendes ulykke-
-bliver mere tålelig af det.
Sikke noget at sige. Husk på Guds ord.
Jeg husker en lille pige, der smilte.
Et mistet omdømme kan ikke findes igen.
- Jeg fandt mit! - Du mistede det ikke!
Det blev udnyttet af en fulderik, som er mistænkt for at være papist.
Judith må droppe Quiney. Han leder et syndefuldt liv.
Hvis kun dem uden synder blev gift-
-var der meget få bryllupper.
Jeg kan ikke se dig mere, Margaret.
Beklager.
Pga. Judith Shakespeare.
Jeg lovede aldrig noget, Margaret. Det ved du.
- Syndede vi, syndede vi sammen. - Hun er gravid.
- Er det mit? - Hvor vover du?
Margaret er populær på kroen.
- Du bliver ved. - Jeg er sikker.
Jeg tror...
Jeg tror, det er dit, Tom.
Det gør jeg virkelig.
Francis Collins, kom endelig indenfor. Lidt vin?
- Ja tak. - Maria, hent lige noget vin.
Godt at se dig så glad, Will.
Du sendte jo bud efter din advokat.
- Judith skal giftes. - Nej da.
Tillykke.
Så skøn en kvinde burde også være gift.
Og det bliver hun nu.
Jeg vil have dig til at lave mit-
- testamente om, så min nye svigersøn, Tom Quiney, inkluderes.
Quiney?
- Vin og tobak. God handel. - Den bedste.
Og vi må også huske at tænke på mine...
børnebørn.
I hobetal.
Jeg vil også gerne...
efterlade lidt til Anne.
Anne? Overlever hun dig, får hun en tredjedel.
Hun overlever mig. Hun er ældre og ti gange sejere.
Men ikke penge. Dem får hun rigeligt af.
Nej, jeg tænkte på...
et møbel.
Møbel?
Anne bliver vel boende her og kan bruge det hele.
Et meget specielt møbel-
- der må blive hendes, når det ikke længere er vores.
Og når hun er i den, håber jeg, hun vil...
smile og tænke på mig.
Så...
Så en svigersøn ejer vinbutikken, og den anden vil lukke den.
Fin familie.
Nogle gange kan vi...
Vi har været vores egne fjender.
Og nogle gange har vi haft...
andre fjender.
Hvis John Lane viser sig her igen-
-ryger hans næse!
Ja, vi har haft op-og nedture, men...
Jeg bilder mig selv ind...
at jeg har gjort noget godt for min hjemby.
Og selvom jeg ikke...
Jeg har ikke en søn...
og vis mig en familie her i byen, der ikke har mistet mindst et barn...
så har jeg to smukke døtre.
Så måske vil jeg en af dem få sig en søn.
Og derfor kigger jeg på dig, Tom, og også dig, John.
Gør jeres bedste.
Mange tak.
For familie betyder alt...
og i dag...
kunne jeg ikke være mere stolt af min.
Jeg så Margaret Wheeler i kirken, Tom.
Jeg ved det, Judith.
Jeg kan ikke gøre det om.
Jeg har tilstået alt.
Men jeg lover dig, at hun og hendes barn intet vil mangle.
Vi finder ham.
Hvor er han?
Er han derovre?
- Han er der. - Er alt okay?
Anne, er alt okay?
Ja, helt fint.
Men hvorfor ...?
Tja, ser du...
Far, vi kommer med nyt.
- Og nyheden er... - Ja?
Jeg er gravid.
Åh, søde skat!
Sådan!
Mr. Quiney!
Godt gået, min dreng.
Min skat.
Søster, jeg er så glad på dine vegne.
Åh, det er så vidunderligt.
Men hvor er John? John burde være her.
Han blev kaldt ud til en anholdelse.
Quiney!
Margaret Wheeler døde under fødslen.
Også babyen.
Barnet har intet navn.
Det kommer ikke ind i himlen uden et.
Jamen dog, mr. Shakespeare.
Det var uheldigt.
Så din datter skulle giftes i en fart af en god grund.
Hun ligner dig, ikke sandt?
Æblet falder ikke langt fra stammen.
I Shakespeares er en skandaløs forsamling.
Som en simpel bondetøs-
- kunne din hustru nok ikke lære jeres døtre om god moral.
Nå, men jeg må videre.
Jeg kan ikke lalle rundt og tænke kønne tanker hele dagen som jer poeter.
Nok at se til.
- Jaså, sir Thomas? - Ja, det har jeg.
Charlecote holder ikke sig selv kørende.
Jeg troede, det var vigtigt.
Såsom at bygge, eje og styre Londons største teater.
Skuespillere og arbejdere at betale.
Bestikkelser, sikkerhedsforanstaltninger, politik-
- betalende tilskuere, der må have mad og drikke.
Alle lovet noget større end sidst.
170 royale optrædener for vores dronning og vores konge.
Hvordan opfører man Slaget ved Shrewsbury-
- i festsalen på Hampton Court? Du har ingen anelse.
Men i alle de år, jeg har kørt-
-min succesfulde forretning, Thomas-
- har jeg fundet tid til at tænke og nedskrive-
- de kønne tanker, du nævnte. Og de har-
-glædet dem, der søger adspredelse-
-eller et pusterum.
Og uden det ville alt være så meningsløst som...
Tja, så meningsløst som dig.
Og når du nu nævner hende, så har min hustru-
- mere anstændighed og visdom i sin afføring-
-end du har i hele din krop.
Og bare jeg havde skudt din skide hjort.
Quineys arv slettet, sir.
Jeg finder ingen glæde i Judiths lidelser, svigerfar.
Eller dine.
Det piner mig.
Det ved jeg, John.
Vil du arbejde lidt med mig, husbond?
Stil øl frem til sneglene.
Du klarer dig vist bedre uden mig, Anne.
Jeg vil gå en lille tur.
Hun gjorde det for dig.
Du ville have en dreng.
Begravelsen var uden dig.
Jeg var på vej hjem.
Nyheden nåede London for sent.
Da jeg ankom, var han begravet.
Det var sommer.
Intet lig får lov til at ligge så længe. Slet ikke et forpestet lig.
Her har vi det.
August, 1596.
Hamnet...
Shakespeare.
Der er han.
Jeg købte en kniv...
en foldekniv til ham.
Jeg fik hans initialer indgraveret i skæftet.
Han ville have elsket den.
Jeg har den på mig hele tiden.
- Må jeg ...? - Ja, endelig.
Hver gang...
Hver gang jeg skærer en ny pen...
forestiller jeg mig, det ikke er min-
-men hans hånd.
Og der sidder han og skærer...
med kniven, hans far gav ham-
-til den glædelige hjemkomst.
Og når jeg så...
Når jeg dypper den i blæk og skriver...
Det er stadig hans hånd, jeg ser. Det er hans ord, jeg skriver.
Og så forestiller jeg mig, det ikke er mig-
-der tænker på ham-
-men at jeg er død, og Hamnet lever...
og han tænker på mig.
Folk spørger ofte, hvordan jeg har skrevet så meget.
Hvordan jeg har fundet energi til at sidde alene ved bordet-
-og skrive alle de stykker.
Men svaret er ligetil.
Jeg har altid min søn hos mig.
Min dreng.
Du ville tale med mig, far?
Ja, Judith. Tak, fordi du kom.
Er dit nye hjem godt nok?
Der er meget at ordne, men min mand knokler.
Trods skammen, han bragte over os...
Han er en god mand.
Jeg besøgte Hamnets grav i dag-
-og læste hans navn i kirkebogen.
- Det var godt. - Anne...
Jeg kender til pesten.
Den har ramt London mange gange, hvor teatret måtte lukke, så...
Jeg kender pesten og...
Jeg tænkte i dag, at...
den sorte død er en le.
Det er ikke en dolk.
Hvordan det?
Jeg har aldrig set den-
- ramme en enkelt person og så forsvinde.
Hvordan døde Hamnet?
Der står intet nævnt-
-om dødsårsag.
Pest, min kære.
Sognepræsten erklærede det ved begravelsen.
Fordi I fortalte ham det.
Og I sagde det til graverne-
-der ankom-
- og fandt ham svøbt ind i klæder allerede.
Men når jeg ser på dødsfaldene-
-på samme tidspunkt-
-ser jeg ingen le-
- svunget igennem byen i sommeren 1596.
Faktisk døde der kun fem børn.
Tre af dem var nyfødte.
Når pesten hærger-
-plejer mange dusinvis af børn-
-at blive slået ihjel.
Så, Judith, Anne...
sig mig...
hvordan døde min søn?
Han døde af pest.
Jeg vækkede mor midt om natten med mit skrig.
Hamnets seng var tom.
Mor ledte i hele huset.
Og så kom hun i tanke om skovsøen.
Det var hans yndlingssted-
-selvom han ikke kunne svømme-
-og aldrig gik i vandet.
Rundt om ham ...
... revet i stykker ...
... flød de sidste digte-
- jeg havde udtænkt, og han havde nedskrevet.
Vi lavede dem til din hjemkomst.
Mor bad mig om at hente klude og tæpper-
- så ingen fandt ud af, hvordan han døde.
Judith har-
- båret rundt på den byrde lige siden-
-men jeg siger, han døde af pest.
Sognepræsten sagde det ved hans grav.
Gud accepterede det.
Millioner dør sådan-
- og Hamnet kom ind i himlen sammen med dem.
Jesus ville aldrig have nægtet ham adgang-
-til trods for det, Judith siger, vi så.
Naturligvis.
Naturligvis er han i himlen.
Hamnet begik ikke selvmord.
Han gik bare ud i vandet. Det var min skyld.
Jeg slog ham ihjel.
- Nej, Judith. - Jeg dræbte min bror.
Han ville ikke andet end at glæde dig.
Du holdt kun af ham-
-og han holdt kun af dig.
Jeg var jaloux.
Jeg var jaloux...
fordi han gik i skole...
og jeg måtte arbejde i køkkenet.
Jeg ønskede din anerkendelse.
Din kærlighed.
Så jeg sagde, jeg ville afsløre det.
At du endelig skulle vide, hvem der stod bag de digte.
Jeg... jeg mente det ikke.
Jeg mente det ikke.
Han døde af pest.
Gud accepterede det.
Det var bare en hvid løgn.
Han var bare en dreng.
Du blev færdig.
Tak.
Min historie er slut.
Jeg kan hvile mig.
Hamnet...
bliv lidt.
Vi er det-
-drømme er skabt af-
-og vores lille liv-
-er afrundet med en søvn.
Undskyld.
Jeg tror...
jeg er blevet forkølet.
Ben Jonson, det er godt at se dig.
Du har haft nok at se til, Will.
Begge døtre rodet ud i skandaler.
Godt for dem.
Ja, pensionen har ikke givet den fred, vi håbede på.
Erfaringen siger mig, at ingen får, hvad de håber på.
De får, hvad de fortjener.
Har jeg fortjent dette?
Måske ikke det hele, men noget af det.
Din søn døde.
Ingen mand fortjener det, selvom mange bliver udsat for det.
- Jeg har mistet en søn og en datter. - Det ved jeg, min ven.
Men du har stadig to døtre, som elsker dig.
Og en hustru at dele seng med. Jeg har ingen af delene.
- Min Anne hader mig. - Du fornærmer hende også offentligt.
Du kalder hende en heks.
Jeg sagde ikke, hun ikke er i sin gode ret. Kun at hun hader mig.
Du siger, at Southampton kalder dit liv for simpelt.
Det røvhul.
Du erobrede hele England, Will.
Du vendte sejrrigt tilbage til din families skød.
Hvordan er det simpelt?
Måske anden del.
Anden del er den bedste del.
Du kom hjem, Will.
Hvor mange erobrere kan sige det?
Hvilke poeter kan sige det?
Alle kan dø alene og forhadt.
Marlowe blev myrdet.
Ingen ved, hvilken fjende stod bag.
Og Greene døde i fattigdom. Fremmedgjort.
Også Kyd.
Ingen kender Tom Nashes dødsårsag-
-men hans beskidte dildodigt-
-indikerer, det ikke var i familiens skød.
Næppe.
Og mig? Tja, jeg er ikke død endnu-
- men det er jeg nok snart, da kongen hader mig-
-og ingen vil tale min sag.
Men du kom hjem, Will.
Beklager. Jeg har det fint.
Du har haft dine venner og din familie...
varme og mad nok.
Og så har du i øvrigt skrevet-
- den bedste samling teaterstykker nogensinde.
Din satan.
Så ja, min gamle ven...
du fik som fortjent.
Far?
Det er en særlig dag.
Mor og Sue har forberedt en speciel gave til dig.
Du godeste, hvad er det?
- Vores ægtepagt, Will. - Hvad?
For 34 år siden satte jeg mit mærke her.
Og nu...
"Anne Shakespeare".
Du skriver så smukt.
Sue lærer også mig at skrive.
Og når du får det bedre-
-har jeg skrevet et digt til dig.
Så får du brug for...
en kniv.
Den er til dig.
Tak.
Og hvad har du lyst til i dag, far?
Det er jo en særlig dag.
Jeg kender en høj, hvor timian flyver i vinden.
Hvor kodriver og violer gror.
Frodig gedeblad ligger som en dyne over stedet.
Og der er søde roser.
Der sover Titania nogle gange om natten.
Lullet i søvn af blomsternes dans...
I kender nok resten.
Og der smider slangen sit emaljerede skind.
Nok ukrudt til at indhylle en fe med.
WILLIAM SHAKESPEARE DØDE DEN 23. APRIL, 1616-
-I BYEN, HVOR HAN BLEV FØDT.
DET VAR HANS FØDSELSDAG
Frygt ej mere solens varme-
-eller vinterens rasen.
For dine pligter er klaret.
Du er kommet hjem-
-og har fået din løn udbetalt.
Gyldne drenge og piger må alle-
-som skorstensfejerne blive til støv.
Frygt ej mere det truende blik.
Tyrannen kan ikke ramme dig mere.
Gå ikke længere op i tøj og mad.
For dig er sivet mægtigt som egen.
Scepteret, lærdom, fysik-
- må alt sammen følge med og blive til støv.
Frygt ej mere lynet-
-eller den frygtede torden.
Frygt ej sladder og censur.
Du er færdig med glæde og jammer.
Alle elskende, unge og gamle-
-må følge dig og blive til støv.
ANNE DØDE 9 ÅR SENERE.
HUN ARVEDE WILLS NÆSTBEDSTE SENG.
JUDITH QUINEY FIK TRE DRENGE.
DE DØDE ALLE UNGE.
ELIZABETH HALL, SUSANNAS ENEBARN, BLEV GIFT TO GANGE.
HUN DØDE SOM 61-ÅRIG. DEN SIDSTE I SHAKESPEARE-SLÆGTEN.
Undertekst oversat af: Stephan Gru