NETFLIX PRESENTERAR
- Hallå! - Där är du ju!
Nå?
- Hur är läget? - Bara bra.
- Vad tycks? - Fin.
- Den kom från London i går. - Jättefin.
- Är det plast? - Den är ju härdad. Lägg av.
- Tänk om jag råkar slinta. - Då blir jag vansinnig.
- Vad är det där? - Ingen fara, det löser jag.
Du...
- Vet du vem du påminner om? - Vem då?
Du ser ju ut exakt som honom.
Vem?
Dustin Hoffman i Rain Man. Minns du?
Vad är det för film?
- Du vet den där han... - Vad då?
- Vad gör han? - Han spelar efterbliven.
- Far åt helvete! - Gå och svara.
- Okej, men var försiktig. - Ingen fara.
- Jag ber dig. - Gå och svara.
Hallå?
Gianni...
Kemal vill tala med dig.
Hej, Kemal. Allt väl?
Vänta, jag får ringa upp dig sen.
Dessutom är han en viktig spelare internationellt.
Det är ju sånt som händer, jag beklagar.
Är vi överens?
Nej, det är vi inte.
Ditt fjollsnack tar dig inte ur det här.
Ursäkta, vem är du?
Jag känner inte ens dig. Det var ju Kemals grejer.
- Så... - Det är mina grejer också, din tönt.
Märkligt, det visste inte jag. Vad är problemet, då?
Ditt problem är att du måste betala för grejerna.
Annars stoppar jag in min pistol i käften på dig och skjuter hjärnan av dig.
Uppfattat, Gianni?
Du har en vecka på dig.
Vi vet var vi kan hitta dig.
Det fanns inte mycket att säga.
De måste dö allihop.
Ça va sans dire.
Varför måste alla dö?
Jag kanske ska ta det från början.
Jag minns fortfarande när vi flyttade från Platì i Kalabrien.
Jag, mamma och min bror Luigi.
Vi åkte tåg hela dagen och hela natten.
Milano kändes som ett mysterium för mig.
Jag visste att vi skulle till en annorlunda plats.
Men den morgonen såg jag nästan ingenting av stan.
Pappa hade bott där ett tag.
Han hade hittat en lägenhet utanför stan. I Buccinasco, för att vara exakt.
Det kallades Romano Banco då. Några få hus. Inte som Platì, men nästan.
Det största skillnaden var den hemska kylan.
Jag förstod ganska snart att det inte var någon ny värld.
I Platì hade pappa varit fåraherde. I Buccinasco blev han i stället murare.
Vill du inte ha? Du måste äta.
Pappa var en gammaldags man.
Han öppnade bara munnen för att äta och svära.
Han hade varit med i 'Ndranghetan i Platì.
Men han misskötte sig och blev "petad", som de säger.
Därför flyttade vi. Det kunde ha varit värre. Folk blev dödade för mindre.
Mario, kom ihåg levern till fru Barzagli, annars blir hon tokig.
Ja, pappa.
Nu ska jag reta honom.
Du, Maghreb... Jag undrar en sak.
Hur lyckas du bli ren när du odlar basilika i badkaret?
Kom, Barbieri. De kan dra åt helvete.
Herregud, hörde du? Vilket mirakel!
Nordafrika gör uppror!
Jag hade inga planer på att bli kriminell.
Men så råkade jag gå förbi den lokala puben, Saloonen,
och där såg jag dem - de kriminella.
De som rånade och mördare lika lättvindigt som jag levererade oxbringa och fläsklägg.
Jag såg kusinerna Gaetani.
De var alltid tillsammans.
Såg man den ena, så fanns den andra i närheten.
Pubens ägare stod också där bland dem - Spadafora.
De var på toppen av näringskedjan.
Rik på pappas pengar.
Deras väg in i 'ndrina var självklar, tack vare deras släktingars goda rykte
medan jag för alltid var märkt av min faders skam.
De hade allas respekt utan att behöva slita för den.
Santo!
Det här är Mariangela och hennes föräldrar.
- Trevligt att träffas. - De kommer också från Platì.
- De har nyss flyttat hit. - Mario!
Vi ska äta nyårsmiddag tillsammans i morgon.
Då kan ni lära känna varandra.
Se på henne!
Hörde du vad din mamma sa?
Klantar du till det i morgon är du inte välkommen hem längre.
Stick nu!
31 DECEMBER 1967
18.
Blod.
63.
Brud.
38.
Käppen.
Tre i rad!
Rör mig inte!
Det är ert fel. Han borde ha varit här!
Ni har ingen skam i kroppen.
Här har vi ju blondinen!
Önskas lite sällskap under kvällen?
Vart ska ni ta vägen?
Vad händer?
Sju, sex...
Fem, fyra, tre, två, ett...
Gott nytt år!
Gott nytt år.
Nu för tiden kallas det karma.
På den tiden hette det bara otur.
De grep oss på grund av Lambrettan, mig och Barbieri.
Den var tydligen stulen.
På stationen placerades vi i Beccaria, ungdomsfängelset.
De kunde inte hålla oss kvar, det var bara tillfälligt.
De ringde våra föräldrar och sa att de kunde hämta oss.
Ja?
Nej, tyvärr, jag känner ingen Santo Russo.
De skickade mig till Beccaria bara för att pappa inte ville ha mig hemma.
Fyra månader utan anledning. Jag hade ju inte gjort nåt.
Ingenting...
Det är absurt, men sant. Allt finns noterat.
Min cellkamrats riktiga namn var Salvatore Mammone
men alla kallade honom Slim.
Men särskilt mager var han inte.
Jag fick ett riktigt Beccaria-välkomnande av René och hans gäng.
Bättre än San Pellegrino, va?
Far åt helvete!
Vem har lärt dig Milano-dialekt? Don Backy?
Vad är det som har hänt?
Inget. Jag ramlade i trappan.
Be med mig.
Fader vår som är i himmelen.
Helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike. Ske din vilja...
Såsom i himmelen, så ock på jorden.
Vårt dagliga bröd giv oss idag.
Och förlåt oss våra skulder.
Såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro.
Och inled oss icke i...
Och inled oss icke i frestelse.
Utan...
Utan fräls oss ifrån ondo.
Amen.
- Runkar du? - Än sen?
Du är en idiot.
Åt helvete med dig och din släkt.
Det hörs att du är kalabrier när du pratar i sömnen.
Jag är bara kalabrier när jag sover.
Skäms du för det?
Slim kom från Taurianova, nära Platì.
Men antropologiskt sett var vi av två helt olika släkten.
Han hade dömts för rån och misshandel på en bar i Lambrate.
Han var stark. Väldigt stark.
Men innerst inne var han en bra grabb.
Vi kom bra överens på en gång.
När två killar söderifrån hittar varann så är det roliga slut för alla andra.
Bättre än San Pellegrino, va?
- Det räcker! - Ska du inte be om förlåtelse?
Snälla, förlåt mig!
Nu kör vi.
- Stå still! - Var bara lugna, så ska ingen skadas.
Lägg pengarna i påsen.
Fram med pengarna nu!
Fram med pengarna.
Lägg dem i påsen.
Alltihop!
Lägg dig på golvet och ligg still!
Ingen kommer att skadas. Håll er lugna.
Töm den!
Rappa på!
Lägg i pengarna.
Vad fan gör du?
Kom igen, rappa på!
Kom igen. Var med nu.
Kom, vi sticker!
Vi kommer för sent till kyrkan, grabbar!
Det här är Bertha och Olga, nyss hitkomna från Östtyskland och Polen.
Och så vår lilla specialitet,
direkt från sköna London - Jane.
Varför är hon en specialitet?
Vilken snuskig liten hora du är.
Kära nån, titta här!
- Vad är klockan? - Sex, säkert. Vi måste ha kaffe.
Nej, kom.
Vill du vara med?
Jag hörde att de har nåt stort på gång.
- Vad då? - Det vet jag inte.
Nåt invecklat.
Kolla där.
Om man har mycket pengar ska man tona ner det.
Det är ingen vits med att ha en massa ringar, armband och halsband.
Det är bara smaklöst.
Jag förstår araberna som vill visa hur rika de är.
Men är man inte arab så blir det bara smaklöst.
Man drar till sig blickar.
Har du sett dig i spegeln?
Vad menar du?
Kolla hur du ser ut. Ska du säga.
Vad menar du med det?
Mina herrar. Hur står det till?
Vem fan är du?
Ursäkta, det var inte meningen att störa.
Men eftersom ni är de bästa i trakten...
I hela Milano, förresten.
Jag ville bara säga att om ni skulle behöva hjälp nån gång...
...med vad det nu skulle kunna vara, så finns jag till hands.
Jag känner igen dig.
Visst är du den där tjuven Pantaleone Russos son?
Du var väl på Beccaria nyligen?
Beccaria?
Gymmet, ja. Absolut.
Där har jag fått lära mig hur världen funkar.
Sätt dig.
Ja, jag tänkte precis göra det.
Nu ska vi se vad du går för.
Känner du till juveleraren i Mede?
Ja.
Min filosofi hade alltid varit: "Gör ingenting för inget."
Jag hade inget att förlora.
Jag hade aldrig drömt om att besöka Mede Lomellina
särskilt inte i syfte att råna.
Vi behövde reka stället.
Juvelerarbutiken var inte öppen för alla, man måste ringa på.
Den låg vägg i vägg med karabinjärerna.
Flyktvägen var en labyrint av trånga gränder i staden.
Där kunde man lätt fastna.
Så hur skulle vi ta oss in?
Vi kunde inte bara gå in och skjuta. Det förstod vi ganska snart.
Låt mig sköta snacket. Jag löser det här.
Du, spotta ut tuggummit.
Spotta ut tuggummit.
Vad fan.
Vad skrattar du åt? Av med zigenarringen.
Varför fick jag den här uniformen?
Passar det här verkligen min kroppshydda?
Jag hade velat ha en officeruniform.
Nu går vi igenom allt. Jag är kommissarie Russo, ni är mina underordnade.
Uppfattat?
Visa brickan.
Här är min bricka. Visst är den fin?
Nu räcker det med trams. Sätt fart.
Karabinjärerna är här.
Vi har lite bråttom.
Kommissarie... Så fan heller.
Jag visste att den översta lådan på skrivbordet var öppen
och i den hade han en kaliber .38 inom räckhåll.
Och även en larmknapp.
God morgon, allihop. Herr Angelini?
Har det hänt nåt?
Nej då, bara en rutinkontroll.
- Kontroll av vad? - Rör du dig så skjuter jag.
- Stå still. - Ni med.
Rör er inte.
Salvatore, det räcker så.
Du dödar honom nästan. Ta med dem in.
Kom igen! Rör på påkarna!
- Skynda på! - Så ja.
Fröken...
Du med. Allt kommer att bli bra.
Snyggt jobbat. Bind fast dem nu.
- Var är buntbanden? - Var tror du? I väskan!
- Lugna dig! - Vad fan är det med dig?
- Har du bundit dem? - Ja.
- Vad fan ringer han för? - Jag vet inte. Kom!
Varför ringer han? Är det nåt fel?
Kom.
Vänta.
Sväng där!
- Vart kör vi nu, kommissarien? - Höger.
Kom igen, vi kör!
Kör!
Vi gjorde det!
Fan ta er, era jävlar!
Då ska vi se vad vi fick.
Jävlar!
De klarade det fanimej!
Klart som fan att vi klarade det!
Jag trodde att det var kört.
Vilka legender!
Ni vill inte ha er del
men ni kan väl ta nåt till era flickvänner åtminstone?
Jag har ingen flickvän.
Då får du ha den själv.
Nåt som verkligen får fart på kalabrier är firandet av Madonna di Polsi.
Fast det går till på ett helt annat sätt i Milano.
De här killarna tog med sig sina familjer ut på landet
slaktade några getter tillsammans, tillagade dem och åt.
Sen pratade de förstås affärer.
Alltid samma personer på plats, som 'ndrina-advokaten Giovanni Bova
som var specialiserad på falska alibin och psykiska diagnoser.
- Hej. - Hej.
Stammisar som Guiseppe Caccamo, eller Pino,
och hans kollega Antonio Aricò, var där.
Han kallades också Pino. Ingen aning om varför.
De var specialiserade på att stjäla och sälja skrivmaskiner.
Varför kallas alla här Pino?
- Vem fan bryr sig? - Fan ta dig.
- Kan jag hjälpa till? - Det behövs inte. Tack.
Jag vill gärna. Ingen fara, jag har den.
Den var tung.
Så där.
Vad ska män annars vara bra för?
Finns det nåt mer jag kan göra?
Nej tack, Santo. Jag löser det själv.
Har vi träffats?
Att du ville hjälpa mig var alltså inte en ursäkt för senast?
Ursäkta, men när då?
På nyårsafton, hemma hos dina föräldrar. För många år sen. Jag grät.
Herregud, den fula... Mariangela, menar jag. Förlåt.
Roligt att du minns mig.
Klart att jag gör. Jäklar, vad du har förändrats.
Jag har vuxit upp, bara.
Det har du lyckats bra med.
Du har också förändrats.
Så där välklädd var du inte förr.
Säger du det?
Tidens tand har gjort oss gott, måste jag säga.
Ett ögonblick. Jag ska byta några ord med min bror.
- Vad fan har hänt? - Ingenting, Santo.
- Ingenting? Få se. - Nej, det är inget.
Vem var det?
- Sluta, Santo. - Säg vem fan det var.
Spadafora.
Varför det? Vad hade du gjort?
Jag blev skyldig honom pengar när jag förlorade ett vad.
Hur mycket är du skyldig honom?
150000.
Gör inget dumt nu, Santo.
- Santo! - Vad fan? Santo!
God dag, allesammans.
Hej, Santo. Hur står det till?
- Vill du ha vin? - Ja, lite.
Tack. Ni är alltid så vänlig.
Varför skulle jag inte vara det? Du är ju en bra man.
Du visar respekt och uppför dig väl.
Vad är det man säger?
"Sådan far, sådan son."
Vore det upp till hans far skulle han svälta ihjäl.
Men se på honom!
Han är ju en gentleman!
En framgångsrik man!
Det där tillhör det förgångna.
Nu firar vi. Skål.
Nej... Skål för dig.
Sätt igång dansen.
Lite musik, tack!
Så Mariangela var inte ful längre?
Har hon blommat ut?
Hon var vacker. Helt perfekt, rena madonnan.
Passa dig så att ni inte gifter er.
Jag vet alltid mitt eget bästa.
- Perfektionisten har talat. - Lägg av.
Jag sa ju att jag vet bäst. Ska vi snacka affärer?
Det gör vi.
Om det går bra får vi en miljard. Vi tio får 30 procent.
Om man rånar en juvelerare har man pengarna dagen därpå.
Nu tar det ett halvår.
Killens kusin känner en annan kille...
Han sa att vi ska göra si och så.
Man får ut 20 miljoner, men först efter en jävla massa tjafs.
- Vet du vad? - Vad?
Jag föredrar rån, det tjänar man mer på.
Det har du fan rätt i.
Pappa kommer att hämnas på er!
Vad fan snackar du om?
- Förstår du vad jag menar? - Ja, absolut.
- Sånt här går mig på nerverna. - Jag har märkt det.
Premiären för kidnappningsverksamheten var lite som den första månlandningen.
Företagaren som kidnappades den 14 januari har släppts.
Han släpptes i Bornago, fem kilometer från Cassano d'Adda.
Den lösesumma som krävdes...
Företagaren lämnades med händerna hopbundna.
En engelsk försäkringsmäklare försäkrade mot kidnappning.
Max utdelning var två miljarder, och de skickades utomlands.
Det fanns till och med en lista över hur pass otrevliga olika kidnappare var.
Värst av alla var kalabrierna. Ça va sans dire.
Överlämningen av pengarna var alltid värst.
Polisen skulle jämt lägga sig i.
Men jag hade mina knep för att lösa problemen.
GÅ TILL JESUSSTATYN
Ja?
Han är här. Omringad av poliser.
Låt dem vara. Håll koll på honom.
Den gången ordnade jag en skattjakt över hela Milano.
Mannen följde våra instruktioner.
Han stannade till, läste, gick in, körde vidare...
Polisen fattade ingenting.
Man blir galen, men det är effektivt.
KASTA PAKETET
Sätt in skivan.
Gå härifrån!
- Vad är det? - Det är bäst att du går.
Varför det?
- Min bror... - Det spelar ingen roll.
- Vi struntar i det. - Är du skraj?
Jag kan fortsätta ensam.
Nej, men jag är trött på att vänta i kylan.
Gå, då. Jag stannar.
- Kommer han inte, så drar jag. - Gör det, du.
Jag drar.
Ska du dra eller är du kvar?
Jag ska snart dra.
Där är han.
Så här ser jag det...
"Du känner mig, Spadafora.
Om du har nåt problem med min bror, säg det till mig så löser jag det.
Varför skulle du slå honom?"
Men det var lönlöst att hålla ett långt tal. Vad skulle jag säga?
Det var inte det minsta logiskt.
Skulle han be om ursäkt bara för att sen få pengarna?
Nej.
Definitivt inte.
Kör.
Vad fan gör du? Framåt, inte bakåt.
Kör närmare.
Preja honom.
- Vad fan? - Tror du att du kan slå min bror?
Det var mitt första mirakel, som vi kalabrier säger.
Vi är inte som sicilianer som träffas och diskuterar innan de dödar nån.
Vi gör det vi ska utan att tänka så mycket på det.
Ingen misstänkte mig för mordet på Spadafora.
Ingen ställde några frågor.
Alla hade nåt på sitt samvete.
Hej.
Jag kunde inget göra.
Det var uppenbart, jag måste gifta mig med henne.
Från och med nu har du utegångsförbud.
- Lägg av. - Santo...
Tuggar du tuggummi i kyrkan också?
Bruden låter oss vänta.
- Vad är det med Pantaleone? - Han är irriterad.
Det är all chili han käkar.
Dra åt helvete.
Santo...
Här kommer hon.
Är allt bra?
Det var på grund av diamanten som Spadafora hade gett mig.
En av de stulna i Mede.
Den jävla guldsmeden som jag lämnade in stenen till
behöll originalet och bytte ut den mot en oäkta.
Helt omöjligt att upptäcka.
En tjuv som snodde från en tjuv.
När polisen tog honom och hittade den stulna diamanten tjallade han på oss.
Vi blev grundlurade.
Gör nåt, Don Fortunato!
Santo och Mariangela Assunta,
i jungfru Marias namn, och i era vittnens närvaro...
Rappa på!
Santo, tager du Mariangela till din äkta maka?
Ja.
- Mariangela, tager du... - Ja!
I Guds namn förklarar jag er härmed man och hustru.
I faderns, sonens och den helige andes namn.
- Vilken hand? - Vilket vackert par.
- Kom nu. - Vi ses sen.
Gratulerar!
Ingen fara, nu är du en respektabel kvinna.
Kläm ihop er!
Släpp fram bruden.
Gratulerar!
- Vad fan är det här? - Mina klienter är respektabla personer!
Santo, oroa dig inte. Jag löser det här på en gång.
Och du...
Där är han ju.
När jag började drömde jag om att leva ett medelklassliv.
Jag ville ha familj, hus, företag...
Jag trodde aldrig att jag skulle gifta mig och betala räkningar, som vem som helst.
Medan jag satt inne var min fru tvungen att betala räkningarna.
Mariangela bodde hos sina föräldrar igen.
Hon hade börjat jobba för att kunna försörja sig och den lille.
Hon sydde dockkläder. 1000 lire per plagg.
Jag var inte med i klanen på grund av min fars misstag
så ingen tog hand om min fru medan jag var borta.
Så här kunde vi inte ha det.
Jag fick lägga i en högre växel.
Vilken skit.
Att kränga bilar var betydligt bättre än att vara gangster.
Den har gått 11800 mil, så ta det lugnt.
Gaetanikusinerna var effektiva.
Man drog in mycket, risken var liten och det var lagligt.
Nästan.
Titta. Där är det ett hål.
Två tusen mindre för märket i träet.
Abrakadabra.
Ett...
Två...
Och tre.
- Det ska vara 15 miljoner. - Vad menar du?
Vi sa 15 miljoner.
- Vi sa ju 7,5. - Per person, ja.
Lägg dig inte i!
Jag har knullat din syster i 4,5 år.
Vad menar du med det?
- Blanda inte in min syster i det här. - Håll inte på så där nu.
Sen var det fastigheter.
En samlingslokal här, ett lägenhetskomplex där
och innan man vet ordet av är förorten full av betong.
Att fixa underleverantörer var enkelt och hyfsat riskfritt.
Nästan alla visste att det lönade sig att samarbeta med oss.
Men det fanns några som inte förstod det.
Och så var det miraklen.
Jag kan ärligt säga att jag aldrig har dödat någon som inte förtjänade det.
Det var gangsters som visste vilka risker de tog.
Många gick samma väg som Spadafora.
Det ingick i jobbet.
De var överflödiga och jag behövde skära ner.
Det är inget jag är stolt över, men ibland är det nödvändigt.
Sådan är kapitalismen. Ça va sans dire.
Min fru visste ingenting, som sagt.
Dra inte in henne i det här.
Kom, så ska jag visa er det första rummet.
Här är det stort och luftigt, som ni ser, med vacker utsikt över Milano.
Här strålar ljuset in från morgon till kväll och från alla håll.
- Tycker du om det? - Ja, det är fint.
Jag kunde inte skaffa mig ett hederligt arbete nu. Hur skulle det gå till?
En lön på 1,5 miljon i månaden... Hur skulle det ha gått ihop?
Jag har sparat det bästa till sist, nu avslutar vi med nåt riktigt stort.
- Vi kommer snart. - Kom här.
- Tycker du om det? - Ja.
- Du verkar inte övertygad. - Jaså? Jag gillar det.
Om du är tveksam så avstår vi.
Nej, vi slår till.
- Ska vi göra det? - Ja.
Passa tröskeln här.
Frun och herrn... Titta här.
Har ni nånsin sett en så fin takterrass?
Vad vackert, Santo. Nära madonnastatyn.
Tycker du om det?
Det vore underbart att bo här.
Verkligen, älskling. Det är en statussymbol.
Vem bestämmer här?
Nå?
Fånga.
Hur är läget?
Det är bara bra.
- Är allt bra? - Här är min skönhet säker.
De står bara här nu, men när jag tjänat ihop lite ska jag köpa en visningslokal.
Härligt!
Nej!
Jävlar. Din idiot! Såg du mig inte?
Titta på skadorna! Vilka skador!
Vilka skador! Titta på strålkastarna!
Titta! Titta!
Kom igen!
- Du körde ut framför mig. - Nej, det är ditt fel.
- Jag hann inte... - Lägg av.
- Är det nåt problem? - Strålande, här kommer räddaren i nöden.
Vad sa du?
Vi tar det från början.
Det här är en Porsche och din korkade brud körde in i den!
- Titta på skadan här. - Än sen?
Vad menar du?
- Ingen fara, vi löser det här. - Nej, det här tar jag hand om.
Be om ursäkt nu.
Knappast. Varför skulle jag göra det?
Vill du inte be om ursäkt?
Läs mina läppar... Nej!
- Tack. - Vem fan tror du att du är?
Nu, då? Vill du be om ursäkt nu?
- Det räcker! - Be om ursäkt!
- Förlåt mig! - På knä!
- Tack. - Förlåt mig!
Be henne om ursäkt.
- Förlåt mig! Nu räcker det. - Bra.
Försvinn härifrån, din jävel!
Förstått?
Jävla fikus.
Försvinn.
Kom igen, ut med dig.
Försvinn. Bra där.
Far åt helvete.
Somliga typer...
Är du oskadd?
Ja, han svor bara åt mig. Det är sånt som händer.
Tack för hjälpen, men det hade inte behövts. Ha en bra dag.
- Ursäkta, men har vi setts förut? - Inte vad jag vet.
I Brera, kanske?
Brera?
Ja, i Brera. Nånstans...
Går du på utställningarna på Accademia?
Ja... Absolut.
Ibland.
Som...?
Som...
Jag kan inte komma på nåt just nu.
Jag är inte så bra på namn.
Okej. Tack än en gång. Hej då.
Men jag märker att du är konstnär.
- Hur märker du det? - Jo...
Ditt franska sätt, din gångstil...
Mitt franska sätt?
Okej.
Nej... Men jag har en takvåning mitt i Milano
som behöver inredas. Det är en stor, luftig våning.
Kan du hjälpa mig med det?
Jag gör väggmålningar och trompe l'œil.
Härligt. En väggmålning vore perfekt. Det är så vita väggar.
Om jag får ditt nummer...
Här är mitt visitkort.
Jag är mycket upptagen, men jag kanske kan rekommendera nån.
Annabelle?
Annabelle.
En sån kvinna får du aldrig.
Se och lär.
- Ta hand om min skönhet. - Oroa dig inte.
Jag tyckte att Paris var så dött, fullt av uppblåsta akademiker.
Jag var uttråkad.
En vacker dag packade jag mina väskor och drog.
Jag gillar Milano.
Luften vibrerar av revolution, experimentlusta och föroreningar.
Mamma tog det inte så bra, hon ville ha kvar mig i Frankrike.
Hon oroade sig för kidnappningarna och skottlossningarna.
- Kan du tänka dig? - Visst. Det är ju så det är i Milano.
Men den tiden är också förbi. Milano har förändrats.
Nu ser man inga kriminella eller terrorister längre.
Nej, det är inte likadant...
...som det var förut.
Den politiska situationen...
Ursäkta mig.
Är ni redo att beställa?
Ja, jag vill ha rökt öring med polenta.
Inga enbär, tack. Jag är allergisk mot dem.
Och ni?
Jag tar samma.
Får det vara lite vin?
Det skulle passa bra med ett gott mörkt vin från Langhe.
Ça va sans dire.
Precis.
Vilket vin önskas?
Det som damen efterfrågade.
- Förlåt, en gång till. - Det som damen efterfrågade.
Barolo Riserva.
- Tack. - Vi har ett från 1972 i källaren.
- Toppen. - Blir det bra?
Ja, det blir bra. Hämta det, tack.
- Jag kommer med det på en gång. - Tack.
Han var inte...
Vinet heter inte så.
"Ça va sans dire" är ett uttryck.
Det betyder att det är självklart, ungefär.
Jag vet, jag skojade bara.
Han hajade inte skämtet.
Var studerade du för att bli affärsman?
Universitetet i Buccinasco.
Det finns inget universitet i Buccinasco.
Det gör det visst, och det är finare än ditt.
Bra svar.
Du är trevlig för att vara affärsman.
Och du är mycket intelligent.
Det märks att du har studerat.
När du talar låter du som en ordbok.
Jag ska besöka toaletten snabbt.
Jösses...
Vad vill du?
Jag har aldrig varit ute med nån som du förut.
Vad då? En affärsman?
Nån som är så instabil.
På riktigt?
Folk går till psykologer på grund av sånt.
Där misstar du dig, jag är oerhört stabil.
Glöm inte att sätta på den här igen när du kommer hem.
Det är inte som du tror.
Det är ditt problem, inte mitt.
Var ska jag släppa av dig?
Hos dig.
Så kan du visa mig lägenheten som jag ska måla.
Javisst.
Hos mig... Jag hade glömt att du ska måla lägenheten.
Som jag såg det så var jag aldrig med i Gaetanis 'ndrina.
Jag ville inte vara anställd.
Jag var född entreprenör, jag var en man som arbetade mig upp från ingenting.
Men nu var jag veteran och ville ha en egen firma
utan att behöva dansa efter de där idioternas pipa.
Visst är det stort?
Det lär behövas när affärerna tar fart.
Genom sicilianarna från Trezzano sul Naviglio mötte jag Michele Ventura.
Det här tar jag hand om.
Berätta hur det fungerar.
Heroin är framtiden, Santo.
Litar du på den här idioten kan du tjäna 100 miljoner i månaden med förbundna ögon.
Hur då?
Vi importerar produkten rå och raffinerar den här.
Vi ska bredda oss, sprida ut oss över alla gator, torg och lokaler.
En del av vinsten investerar vi på börsen
och resten placeras säkert i Schweiz.
Låter det absurt? Det är så det går till.
I livet behöver man entreprenörskap och pragmatism. Förstår du?
Ça va sans dire.
Hur mycket sa du?
Hundra miljoner i månaden?
Hundra miljoner i månaden.
Inte illa.
Carlo Alberto, skynda dig nu, annars släpper de inte in dig på förskolan.
- Vill du ha kaffe? - Ja tack.
Var var du i natt?
I natt?
Du kom hem klockan två i morse.
Älskling, som jag har sagt förut, vi måste vara goda förebilder för honom.
Han snappar upp allt.
Jag har tänkt på en sak.
Jag vill skriva in Carlo Alberto hos salesianerna.
Kolla upp det så skriver vi in honom.
- Jag har redan kollat upp det. - Och?
Det är långt, det kommer att ta tid att gå dit med honom.
Handlar det om lägenheten i stan igen?
Visst, den var fin, men vi har det bättre i Buccinasco.
Här finns det gräsmattor, barnen kan leka och vi har vänner här.
Det är stressigt att bo vid katedralen.
Trafik, rök, föroreningar och inte minst en massa ficktjuvar.
Jag vill inte att våra barn växer upp där.
- Du kanske har rätt. - Klart att jag har.
- Vad är det? - Inget, hur så?
Jag vet inte. Du verkar nere. Du är inte särskilt glad.
Det är inget att skämmas för, läget har förändrats.
- Du kanske borde gå till en terapeut. - Jag har inga problem.
Det säger jag inte heller. Lyssna på mig.
- Du känns bara lite... - Lite?
Lite instabil.
Hallå där. Nu ska pappa till jobbet.
Var snäll mot mamma nu. Duktig pojke.
- Hej då. - Hej då.
Jag bokar en tid åt dig.
Santo... Du ska väl inte börja handla med narkotika?
Sköt dig nu.
Är du galen?
Inte ens Gaetanis visste nåt om Annabelle.
Jag förnekade allt, för säkerhets skull.
Vackert!
- Ta en närbild. - Ja, senare.
Maffiavärlden är likadan överallt.
Buscetta ansågs opålitlig för att han hade en älskarinna.
Men jag tror inte på hederskodexar.
Om underhuggare till storfräsare som Gaetanis hamnar i finkan på längre tid
kan jag garantera att nån av dem, förr eller senare, stöter på fångens fru.
Vad arbetar ni med?
Skriv "affärsman".
Inom vilket område?
Byggbranschen.
Företaget heter Russo.
Vi jobbar med både affärsbyggnader och bostäder.
Har ni sett de nya kvarteren i Segrate?
Dem har vi byggt.
Om ni behöver...
...nån form av byggnadshjälp, så ring mig.
Ni ska få ett bra pris. Ça va sans dire.
Tack.
Det var dags att utöka nätverket.
Kalabrierna skulle få Milanos gator att flöda av heroin.
Det var jag som kom på idén med knarksommelierer.
Stora företag har fokusgrupper som testar produkterna.
Varför skulle inte vi ha det?
Missbrukare som testar grejerna och ser hur länge ruset varar.
Med deras hjälp fick vi reda på hur bra grejerna var och kunde sätta ett pris.
Vill man överleva på marknaden måste kunderna gilla ens produkter.
Så ser jag på det.
Hur var det?
Bra, va? Toppen.
Blanda ut till en fjärdedel.
- Till en fjärdedel! - En fjärdedel!
Jag sa ju det. Upprepa det inte.
- Nu får du fan ge dig. - Lägg av.
Nå? Hur var det?
Vad då?
Funkar det inte?
För helvete!
Blanda ut till hälften!
Försvinn!
Blanda ut till hälften.
Han tar ut det på min kusin.
- Är det där din kusin? - Kom igen.
Hur känns det?
Helvete, han är död.
Har vi förlorat honom?
Hur är det? Är det bra?
Blanda ut till en åttondel!
- Det är suveränt! - En åttondel!
En åttondel! Blanda ut till en åttondel!
Vår styrka låg i att vi själva inte använde produkten.
Om man gör det blir man till besvär.
Lösenordet är...
"...emfatisk".
Emfatisk. Som sympatisk, ungefär.
Vi följer de strömningar som är emfatiska.
De fantastiska, entusiastiska...
Stolthetens mirakel, den naivistiska exhibitionismen.
Vi måste vara opportunister och specialister
i encyklopedisk cyklopi, så att vi enögt kan betrakta
de tillrättalagda existenser som definieras av encyklopedier.
Vi måste alla kräva vår rätt
att expatriera till en fjärde utomjordisk värld
skyddad från det "emfatoniska" hotet:
Den "emfartistiska" planeten.
Planeten där emfas blir till artisteri.
Jättebra!
Fantastiskt. Det var verkligen...
- Tack. - Giampi, det här är Santo.
- Trevligt att träffas. - Detsamma.
- Men var är konstverket? - Det är här.
Är du skådespelare? Mimare?
Nej.
Jag är ett koncept.
Va? Vad säljer du för nåt? Jag förstår inte.
Inspiration.
Och inspiration är abstrakt.
Driver du med mig?
- Sluta nu. - Sälja inspiration...
Santo är affärsman, han förstår sig inte på konst.
Så är det inte, jag förstår mig visst på konst.
Jag förstår bara inte hur det här konceptet fungerar.
Ursäkta oss.
Jag pratar med honom.
Jag vill veta hur inspirationen fungerar.
Vill du förstöra min kväll?
Vad gör du här? Har du inget annat att göra?
Har du glömt att det här är mitt ställe också?
Jag trodde att vi hade kommit överens.
Vi sa väl att vi skulle ha ett öppet förhållande?
Men inte...
Har du blivit kalabrier helt plötsligt?
Jag?
Jag har till och med gått med på att dela dig med din fru, tror jag.
KONSTNÄRINNAN OCH AFFÄRSMANNEN
Fru Russo, kom in.
- Är ni redo? - Jag tror det.
När ni så önskar.
Förlåt, jag är lite trött i dag.
Ni har alltså två barn?
- Ni gifte er mycket ung. - Vad skulle jag annars ha gjort?
Har ni funderat på att börja arbeta och bli mer självständig?
När jag ser på mina barn känner jag mig fulländad.
Det duger för mig.
Och när ni ser på er man?
När jag ser på min man tänker jag en massa saker.
Jag undrar hur han tänker.
Min man grunnar alltid på något. Projekt, idéer, ambitioner...
Vad bryr han sig om mig?
Om han kan betala nån för att lyssna på mig så får det duga.
Efter alla dessa år som gifta vet jag inte längre vad han tänker.
Jag vet inte ens om han verkligen vill ha mig.
Men han är gift med mig och barnen är viktiga för honom.
Jag går inte i taket om han inte älskar mig.
Han älskar faktiskt inte ens sig själv.
Han vill vara någon annan, leva ett annat liv.
Utan mig.
Tror ni att er make är otrogen mot er?
Hur vågar ni?
Min make är en respektabel man. Hur kan ni tro nåt sånt?
Hur gick det till?
De hittade honom på gatan.
Han var helt väck.
Han hade grejerna på sig.
Slim har alltid varit en tidsinställd bomb, helt okontrollerbar.
Han har blivit ett bekymmer.
Märkte du inte att din vän knarkade?
Nej, det har jag inte märkt.
Vi får lösa det.
Vi har ett problem till.
Ring Bova.
Det är Bova som är problemet.
Bova är problemet.
Vi har stött på problem i förhandlingarna.
Slim är insyltad i för mycket.
Mellan den undre världen och samhället finns advokaterna.
Karriärister och skurkar som bara tänker på sig själva.
De är kapabla att sätta dit en oskyldig, bara deras klient släpps fri.
Det var vad Bova försökte göra.
Han tänkte sätta dit Slim för att få en annan fånge frisläppt.
- Hur mycket har Trezzanogänget betalat? - Vad menar du?
Lyssna...
Vi har alltid blundat för dina statusspel.
Vi skiter fullständigt i att du hjälper domare Massari att nå sin kvot.
Det är er sak.
Du är smart, han är korkad.
Men är det så att du tror att vi också är korkade?
Santo, jag har gjort allt som står i min makt för Salvatore.
Protest. Skitsnack.
Så här gör vi...
Du ska prata med dina polisvänner så att min vän kommer ut.
Du får en chans till att sköta ditt jobb. Vad är det de säger?
"Kunden har alltid rätt."
Det går inte.
Jag kan inte ta mig ur en sån sak.
Om jag inte får ut deras man kommer sicilianerna att söka upp mig.
Då står du inför ett val.
Det tycker jag verkar rimligt.
Jag har alltid sagt till folk att du är skicklig på det du gör.
Det är du också.
Men ingen är oersättlig.
Glöm inte det.
Herre, välsigna den här bostaden.
Var är Santo?
Han är inte här.
Han borde bikta sig innan välsignelsen.
Har ni några problem?
Min man respekterar inte det han har lovat inför Gud.
Begå inte samma misstag. Tappa inte tron på äktenskapet.
Ni vet inte vad han är kapabel till.
Jag vill inte veta.
Om Santo syndar så ska ni be, som en gudfruktig kvinna.
Ni ska be för hans frälsning och för era barns frälsning.
Be. Jungfrun hör oss.
Lovar ni att komma till kyrkan oftare?
- Jag lovar. - Bra.
Jag välsignar er i Faderns, Sonens och den Helige Andes namn.
- Amen. - Amen.
Ta ett glas. Nu är du hemma.
- Hur är det, Slim? - Bra. Själv då?
Nu när du är tillbaka måste vi snacka.
Vi har bestämt att Bova måste bort.
Den jäveln ville lämna dig i fängelset.
Han ville släppa den där jävla sicilianaren i stället.
Vi måste göra oss av med honom.
Den jäveln.
Du måste döda honom.
Är ni säkra?
Vi är överens allihop.
Vem ska då lösa våra juridiska bekymmer?
När en påve dör tar nästa över.
Jag vet inte om jag fixar det.
Gör mig den här tjänsten.
- Skål. - Skål.
Helvete.
Har ni tagit er in i mitt hem, era jävlar?
Vem ringer du till?
Mår barnen bra?
De sover. Vad är det? Vem ringer du?
- Du vet vem jag ringer. - Santo...
- Ser du inte att vi har haft inbrott? - Santo...
Se på mig, Santo. Det är ingen fara.
Jag behöver inget längre.
- Vad har du gjort med håret? - Inget.
Jag behöver ingenting längre.
- Har du gjort dig av med allt? - Ja.
För din skull, för din frälsnings skull.
Dina synder är nu mina synder. Du behöver inte vara rädd längre.
Du verkar inte må bra. Du behöver en andebesvärjare, inte en terapeut.
Du förstår inte. Jungfrun kommer att vara dig barmhärtig.
Trots att du inte har nån barmhärtighet längre, ens mot dem som älskar dig.
Lyssna på mig. Vet du vad du ska göra nu?
Ring dem och säg att du vill ha tillbaka allt.
Förstår du? Allt! Vartenda litet örhänge, dina pälskappor, precis allting!
Är det förstått? Allt är mitt! Jag har köpt det för mina jävla pengar!
Vilka ringde du? Vilka jävlar ringde du?
Idioterna från Buccinascoförsamlingen?
Eller de från Corsico?
Ring dem och säg åt dem att de ska lämna tillbaka allting!
Helvete!
Tro mig, Santo. Det här är det enda sättet.
Vad fan snackar du om?
Vad är det med dig? Du dödade honom ju nästan.
Gift dig med mig.
Jag vet vem du egentligen är.
Jag vet, jag är helt säker på...
...att jag kan göra dig lycklig.
Du, Carlo Alberto...
Pappa kommer alltid att finnas här för dig.
Förstår du?
Men från och med nu är det du som är mannen i huset.
Okej.
Okej, så här är det...
Du måste berätta en sak för mamma.
Du måste upprepa precis det jag säger, för det är så viktigt.
Varför säger du det inte själv, då?
Hon behöver få höra det från dig, annars blir hon ledsen.
Förstår du?
Okej.
Nåväl...
Alltså...
Kanske inte omedelbart, men snart
kommer mamma att förstå att det är den bästa lösningen för alla.
Även om vi inte bor tillsammans kommer vi alltid att få det vi behöver.
Ni vet vem jag är, inte sant?
Får jag komma in?
Varsågod.
Jag anade att det här skulle ske förr eller senare.
Har han pratat om mig?
Ja, några gånger.
- Fröken Bermont... - Annabelle.
Annabelle.
Ber du?
- Jag? Nej. - Så klart inte.
Det kommer jag inte att döma dig för.
- Får jag slå mig ner? - Ja.
Du tror att du känner honom, men du misstar dig.
Om han ännu inte vågat erkänna för dig, så måste jag göra det.
För Santos skull.
För hans själs frälsning.
Hans synder har blivit mina.
Jag tog på mig hans synder eftersom jag älskade honom.
Men nu är det du som måste göra det.
Om du älskar honom måste du vara beredd på det.
Jag förstår inte.
Vår Santo är en tjuv.
Han är en mördare.
Han har rånat, dödat och kidnappat.
Han och hans vänner från Corsico och Buccinasco.
För några år sen kunde du ha slutat i bakluckan på hans bil.
Förstår du nu varför du måste be för honom?
Lova att göra det.
Annabelle?
Det är en välgörenhetsmiddag. Hämta väskorna.
Vad hade de tänkt sig?
Vi sysslar med välgörenhetsmiddagar, inte allmosor.
Menar ni att de inte skulle ha råd med fem miljoner per bord?
Santo!
Vi går nu.
Ett ögonblick.
Visst.
Behöver ni en paus?
Jag fortsätter gärna.
Vad bra.
Varför måste turkarna och Attanasio dö?
Ursäkta?
Varför måste alla dö?
Allt tog fart efter en stor stöt.
Ett bedrägeri.
Vi lurade av turkarna 100 kilo heroin.
Gaetanikusinerna och jag lyckades få nästan 100 kilo heroin från turkarna
utan att betala en lire.
Ett speciellt avtal slöts.
Det är överenskommelsen som räknas.
Det är sånt som händer, inget att göra nåt åt.
Vi väntade oss att de skulle hämnas. Det var inga byfånar vi hade att göra med.
Men ingenting hände. Ingenting.
Tiden gick och vi glömde bort det.
Jag vet inte hur de lyckades hitta oss.
De visste inte ens vad jag hette, jag sa att de kunde kalla mig Gianni.
Gianni...
Kemal vill prata med dig.
De fortsatte att kalla mig så ända till slutet.
Är det förstått, Gianni?
Jag spelade dum.
De var beväpnade. Vad skulle jag ha gjort?
Det som hände sen var bara logiskt.
Vad är det? Är du nervös?
Vad då? Jag fryser.
Du känns inte särskilt uppåt.
Lugn, det är sista gången.
De kommer.
Gianni...
Försvinn.
Far åt helvete. Stick!
Nuri, den idioten,
hade blivit gripen i Brescia medan han sålde koks.
Han tjallade på mig och berättade allt.
Jag fick höra att han gav sig nästan omedelbart.
Det är från Mario också. Jag vet att det inte är mycket.
Du borde inte behöva göra det här.
Mario sa att han ska försöka prata med Gaetanis
men de säger att du måste ha tålamod.
Vad i helvete...
Jag är ingen underleverantör som bara får betalt när jag jobbar.
Jag ingår i organisationen bara när det passar dem.
De hävdar att de inte drar in några pengar.
Säkert...
Hur mår barnen?
De mår bra.
Jag har goda nyheter. Jag talade med Tropea, advokaten.
Ännu en höjdare...
Han har lyckats förflytta dig till ett annat ställe.
- Ska de flytta mig? - Ja.
Vart då?
Till Bergamo.
Han säger att det är bättre där.
Ursäkta, får man röka här?
Jag visste vad som fanns i Bergamo. Eller snarare vem.
Ett helt gäng personer från Platì.
Alla Gaetanis släktingar och vänner.
Personer som suttit inne i många år och hade flera år kvar.
Personer som inte kan neka den lokala chefen en tjänst.
Det var ingen tvekan om saken, de ville döda mig.
Vad är det?
Är du inte nöjd?
Var det inte det du ville?
Vad som än händer...
...så ska du veta att jag älskar dig
fast jag inte har sagt det så ofta och fast jag har varit en usel make.
Jag älskar dig.
Förstår du det?
- Förstår du det? - Ta inte i så du spricker.
Vi ses nästa vecka.
Då kanske barnen kommer.
Mariangela...
Jag måste få veta...
Älskar du mig?
Ça va sans dire.
Vad hände?
Inget allvarligt, du mår snart bra igen.
Du behöver inte oroa dig.
Gör bot, Santo.
Gör bot.
Botgöring har inget med saken att göra, Russo.
Det måste du åtminstone kunna erkänna.
Du ringde mig inte för att du insåg att du hade gjort fel.
Du har planerat allt noggrant för att rädda ditt eget skinn.
Kostnad och vinst, inkomst och utgift, som alltid.
Det är så du tänker, Russo. En logik mer skoningslös än du själv är.
Ça va sans dire.
Är vi överens eller inte?
Ça va sans dire.
- Snuten! - Spring!
166 GRIPNA
14 LIVSTIDSDOMAR
100 DÖMDA TILL MELLAN 20 OCH 30 ÅRS FÄNGELSE
INGEN FRIKÄND
BESLAGTAGNA VAROR VÄRDA ÖVER 10 MILJARDER LIRE
Släpp mig, snutjävlar!
10 DÖMDA FÖR KIDNAPPNING
22 FÖR MORD
63 FÖR MAFFIAINBLANDNING
Ta det lugnt.
76 ÅTAL FÖR KNARKSMUGGLING
Kan vi stanna till och äta nåt? Jag är vrålhungrig.
Vänta lite.
Nu är jag kalabriernas huvudmål.
Det kommer jag alltid att vara.
Efter rättegången träffade jag inte min fru och mina barn mer.
Nåväl, det blev som det skulle bli.
Jag får leva med saknaden resten av livet.
Jag bor mitt ute i ingenstans
men jag slipper riskera att stöta på folk från Platì.
Det vore väldigt oturligt.
- God dag. - God dag.
- Är det en kille eller en tjej? - En tjej.
- Din, då? - En kille. Syns inte det?
- Du kommer inte härifrån, va? - Nej, jag är italienare.
- Jaså? - Ja.
Varifrån i Italien?
- Jag kommer från Milano. - Okej.
Jag har träffat nån. Hon känner mig inte alls.
- Känner du till Kalabrien? - Nej.
Hon vet inte mitt riktiga namn.
Hon kan vara den rätta för mig i mitt nya liv.
Inte sant?
Undertexter: Martina Nordkvist