Červené jablko je nejvzácnější, Mehmede.
Nejsladší.
Nejuzrálejší.
Je tlukoucím srdcem ve středu našeho vesmíru.
Zaslíbenou zemí.
Tomu, kdo si podrobí Konstantinopol, bude patřit svět.
Ale podívej na ty hradby.
Zastavily každé vojsko, které se ho pokusilo dobýt.
Nedokázal jsem je zdolat.
Proč je prostě nestrhnout?
Žádná zbraň není tak silná, aby je zbořila.
Někteří si myslí, že by na to nestačil ani sám Bůh.
Otče...
Já ty hradby zničím...
a až budu sultánem...
dobudu Konstantinopol.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Každé impérium vzešlo
z krve, oceli, bohatství a vítězství.
V roce 1453 římský císař Konstantin XI. a osmanský sultán Mehmed II.
svedli obrovskou bitvu o Konstantinopol.
Třiadvacet armád se pokusilo dobýt toto věhlasné město.
Bez úspěchu.
Jeden vládce vyjde z krvavé řežby jako vítěz
a na dalších 300 let změní běh dějin.
Aby jedno impérium vzniklo, jiné musí padnout.
Chci, aby děla střílela ve dne v noci, dokud Římané nevylezou ven
s prosíkem o milost.
Duben roku 1453.
Sultán Mehmed II. zahajuje dělostřelecký útok na Konstantinopol,
jaký svět ještě nepoznal.
Nikdo předtím nikdy neviděl tolik děl, asi 69 nebo 70,
pohromadě na jednom místě.
Tato děla nejsou kanóny známé z 18. nebo 19. století.
Jsou to obří děla.
Panebože!
Bude-li to pokračovat, hradby do setmění nevydrží.
Neztrácejte víru, pane Lukáši.
Dokud je s námi Duch svatý, budeme v bezpečí.
Při pohledu z hradeb má císař Konstantin před sebou
Mehmedovu 80tisícovou armádu.
Kolosální úkol uchránit město před Turky
padne na bedra janovského žoldáka Jana Giustinianiho.
Giustiniani a jeho muži museli bránit přes 20 km městských hradeb.
Opevnění vybudoval císař Theodosius II. v 5. století.
Patří k těm nejpevnějším, které kdy bylo postaveno.
Konstantinopolské hradby tam stály
v této podobě už 1100 let.
Je to výjimečná vojenská stavba.
Opevnění má pět pásů, je tam vnější příkop,
následuje otevřený prostor, který musí vojáci přeběhnout,
něco jako vražedné pole.
Pak je tam vnější hradba s věžemi,
následuje další vražedné pole
a pak vnitřní hradba.
Celý ten systém je přes 60 metrů široký.
Od paty příkopu až po vrchol hradeb
to dělá asi 30 metrů.
Nikdo jej nezdolal.
Mehmed se na město podíval
a povídá, „Má obrovské hradby, kterými nikdo nepronikl.
Jak je strhnout? Je třeba dělostřelectvo.
Chci dělo, které je rozstřílí.“
Rozhodl se pro frontální útok.
Bere to jako výzvu.
Už byl takový.
Byla to jeho povaha.
Mehmedův plán je středověká verze taktiky „šoku a hrůzy“,
zničení mohutných hradeb ohromnou bouří dělových koulí.
Nejvýznamnější zbraní při jeho útoku
je osmimetrový kanón zvaný Bazilika.
Vyrobili obrovské dělo!
Říká se, že ho táhly stovky volů.
K tomu byly třeba skvělé hutnické dovednosti.
Mělo stěny z bronzu o tloušťce 20 centimetrů,
dělové koule vážily půl tuny.
Na jeho odlití roztavili obrovský počet
kostelních zvonů z Balkánu.
Osmani gigantickému dělu říkali „Medvěd“
a menším kanónům „Medvíďata“.
Opatrně s tím!
Muž stojící za vznikem této superzbraně
je maďarský mistr v odlévání děl jménem Orbán.
Otče!
- Ano. - Praskliny se zvětšují.
Ta děla měla ohromnou palebnou sílu,
ale vystřelit mohla jen co tři hodiny.
Mohou vám vybuchnout přímo před nosem.
Když se z nich střílí moc často, mohou popraskat,
a pak vybuchnou.
Jsou to celkem primitivní zbraně.
Po tomhle mu dáme pohov, jo?
Do toho.
- Hotovo, pane. - Pal!
Střelba nepolevovala ani v noci
a město zachvátil zmatek.
Giustiniani čelil něčemu, s čím neměl žádnou zkušenost,
měl před sebou dělo, které dokázalo zbořit zeď.
Giustiniani musí poslat své vojáky, aby posbírali sutiny
a hradby opravili.
Spravené zdi jsou lepší než ty původní,
protože volné cihly tlumí náraz dělových koulí
a je těžší je zbořit,
k jejich rozbití je třeba větší síly.
Po šesti dnech neustálého ostřelování
byly zdi Konstantinopole poškozené, ale pořád ještě stály.
Sultánova děla drží císařovy vojáky
za hradbami.
Aby prudký útok přežili, musí vymyslet plán,
jak dostat Turky do defenzivy.
Giustiniani a jeho italští žoldáci se připraví k zahájení protiútoku
na Mehmedovo vojsko...
před hradbami.
Giustiniani vycházel ven a podnikal malá přepadení.
Jednak chtěl nepřítele překvapit
a taky mu nechtěl dopřát odpočinek.
Připraveni, bratři?
Za Boha!
Za měšec!
Za tu, k níž se chcete z boje vrátit.
Giustiniani byl odborník v obranné válce.
Musí se rozhodnout, „Mám bránit vnější,
nebo vnitřní hradbu?“
Odhodlal se k obraně vnější zdi.
Ukážeme jim, co dokáže janovský bastard s mečem!
Vnější zeď byla v podstatě sebevražda,
protože tu ostřelovala děla.
Italové bojovali tak,
že postavili člověka v plátové zbroji,
kterého obklopili lučištníky,
byl něco jako tank v 2. světové válce, pokud se to dá srovnat,
za kterým se kryje pěchota.
Stát!
Pal!
Giustiniani s sebou přivedl
dvoutisícovou profesionální armádu,
šlo o vojáky z povolání.
Měli bojové zkušenosti.
Patřili ke kondotiérům,
což byli žoldáčtí velitelé.
Prudkost a účinnost Giustinianiho útoku
Osmany překvapil.
Bojiště je plné mrtvých a umírajících.
Janované zaplatí za svou odvahu krví.
Proč to tak trvá, Orbáne?
Proč můj Medvěd nestřílí?
Ještě chvilku.
Nekoupil jsem to pro parádu.
Slíbils, že tvá děla dokážou hradby zničit.
Na hlavni jsou praskliny.
Měď není tak pevná, jak jsem čekal.
Kdybych měl ještě pár dní...
Ať to dělo okamžitě vystřelí.
Dělám, co můžu, pašo.
S trochou štěstí bude moci ráno vystřelit.
Orbáne, s trochou štěstí zařídíš, aby vystřelilo teď.
- Ale ty praskliny-- - Dělej.
Mehmed nemá času nazbyt.
Každý den přináší novou hrozbu,
že nepřátelé z východu i ze západu zaútočí na jeho uvízlou armádu.
Tou nejhorší je, že papež pošle posily z Evropy.
Nabito, pane.
Nenech mě v tom, ty obrovský skvělý mizero.
Připraveno?
Ano, sultáne.
Držte se dál, není to bezpečné.
Ale no tak, Orbáne.
Pal.
Ne!
Mehmede.
Sedni si ke mně.
Pojď.
Co se děje, maminko?
Otec tě povolal do hlavního města.
Budu pryč dlouho?
Ano.
A co mí ptáčci?
V hlavním městě dostaneš jiné.
Půjdeš se mnou?
Brzy se uvidíme.
Nechci jet.
Odteď už žádný pláč, Mehmede.
Sultán nikdy nepláče.
A teď, běž.
- Ale mami... - Řekla jsem, běž!
Jeho matka byla zřejmě Byzantinka.
Moc o ní nevíme.
Bylo to tajemství, které si vzal do hrobu.
Vždycky jí říkal Hatun.
„Lady.“
Nevíme ale, kým byla.
ADRIANOPOLIS HLAVNÍ MĚSTO OSMANSKÉ ŘÍŠE
Mehmed dorazí do hlavního města bez přátel a bez rodiny.
Je tam jen jeho otec, sultán.
Jeho macechou je Mara Branković, srbská princezna,
třetí manželka sultána Murada, která ale nemá vlastní děti.
V osamělém princi najde spřízněnou duši.
Mehmed měl s otcem problémy.
Mara ho zřejmě vzala pod svá křídla.
Vždycky jí říkal „matko“.
Za tu dobu, co jsem tě neviděl, jsi vyrostl.
Pamatuješ si mě?
Odpověz.
Tvůj starší bratr princ Ali
zemřel.
Chápeš, co to znamená?
Chlapče.
Podívej se na mě.
Mehmed vyrůstal v děsivé atmosféře.
A teď pojď...
polib mou ruku.
Člověk si nebyl jistý svým životem.
Nejstarší Ahmed byl o 12 let starší. Ten umřel.
Následoval Ali, který byl za záhadných okolností uškrcen,
a prakticky jediný, kdo zbyl, byl Mehmed.
Převezmeš jeho místo guvernéra Amasye.
Tam se budeš vzdělávat a naučíš se být vládcem.
Sultánem.
Teď už není čas na dětské hrátky, princi.
Çandarlı Paša mi bude hlásit, jak si vedeš.
Ve 12 letech Mehmed mluví plynně pěti jazyky
a jeho vzorem je Alexandr Veliký.
Chlubí se, že jednoho dne dobude Konstantinopol.
Od útlého věku má ambiciózní korunní princ
neshody s otcovým velkovezírem.
Byl dost neposlušné dítě, které muselo dostávat výprask, aby poslechlo.
Znovu!
Musíme prince naučit pokoře...
pro jeho dobro.
Co děláte, princi?
To, co chci.
Jsem princ.
Rány se zahojí.
A propříště si to zapamatujete.
Ano, Pašo.
Budu si to pamatovat.
Příště si to zapamatujete.
ADRIANOPOLIS, 1444 9 LET PŘED OBLÉHÁNÍM
Mehmedovi je necelých 13 let, když se jeho otec Murad II. rozhodne,
že mu předá svůj trůn.
Je nejmladším sultánem v dějinách Osmanské říše.
Mehmed je teď emír,
osmanský sultán...
a do rukou...
se mu dostalo celé osmanské vojsko.
Věci se okamžitě zkomplikují, protože tehdejší vezír
Çandarlı Halil Paša z toho nemá dobrý pocit.
Mehmed je ještě velmi mladý,
mohli by o všechno přijít.
Pašové.
Kde jste byli? Máme spoustu práce.
V jaké věci, sultáne?
Zasedání naší rady.
Můj otec vybudoval základy naší říše.
A já teď učiním další krok.
Zmocním se Konstantinopole.
Neslyšeli jste mě?
Alexandr se stal dobyvatelem ve 20 letech
a já se jím stanu teď.
Sultáne, Římané jsou pod kontrolou,
ale vážné problémy nám dělá východ,
na západě je Jan Hunyadi a Maďaři
u našich hranic shromažďují armádu.
Možná křižáci vytáhnou znovu do boje.
Budou si vás chtít vyzkoušet.
Všechny je rozdrtím.
Potřebujete janičáře a zatím jste jim ještě nezaplatil.
Chtějí větší odměnu.
Konstantinopol má zlata víc než dost
na zaplacení těch chamtivých mizerů.
Snad bychom se měli napřed poradit s vaším otcem.
Začněte s přípravami...
nebo si na to najdu jiné vezíry.
JIHOZÁPADNÍ ANATOLIE
Maďaři chtějí zahájit novou křížovou výpravu.
Janičáři jsou naštvaní, pašo.
Co se jim zas nelíbí?
Nedůvěřují mladému sultánovi
a přiznávám, že je občas...
vznětlivý.
Každý sultán, který získal trůn...
do něj musel dozrát.
Mehmed je mladý, Halil Pašo.
Chvíli to potrvá.
Přesně tak, proto jsem vás chtěl uklidnit.
Jako vezíři hledáme rozumné řešení.
Jak můžu být klidný, když je můj syn tak nevyzpytatelný?
Je paličatý.
Ale snad Bůh dá, že mé rady usměrní jeho...
lehkovážnější plány.
Plány?
S Konstantinopolí.
Ať pro mě kuchaři připraví hostinu.
Sultáne.
Máte návštěvu.
Otče?
Neřekli mi, že přijdeš.
Žádal jsem od tebe příliš.
Nerozumím.
Pojď.
Jsem tady,
abych znovu převzal trůn.
- Ne, otče... - Dokud nebudeš starší.
Vládl jsem moudře. Že je to tak, Pašo!
Křižáky máme skoro za dveřmi, Mehmede.
Nikdys nebyl v bitvě,
nenechám tě bojovat s Hunyadim a Maďary.
Jaks to mohl udělat?
Trůn bude zase tvůj, až budeš připravený.
Ty zrádný pse, to je tvoje práce! Srazím ti hlavu!
Tak dost!
Jak se opovažuješ takto mluvit s mými vezíry!
Omluvíš se.
Nepokoušej mou trpělivost.
Princi Mehmede.
Pašové...
omlouvám se za své chování.
A teď nás nech.
Vžijme se do Mehmedovy situace.
Byl dosazen na trůn
a bylo mu řečeno, že je hlavou státu,
aby mu pak sdělili,
po tak krátké době,
že tu moc ztratí,
a člověk, kterého spojoval se svým otcem, tato velká osobnost
Çandarlı Halil ho té moci zbavil.
Musel ho nenávidět.
Trůn bude zas tvůj.
Zradili mě.
Všichni.
Pouč se z toho a slibuju, že trůn dostaneš zpátky.
Sultáne!
Mehmede!
Prober se!
Neúspěšné obléhání Konstantinopole vedené otcem Mehmeda
trvalo tři měsíce.
S každým dalším dnem vidí, že jeho vlastní naděje na vítězství
se pomalu zmenšuje.
Giustiniani a jeho muži ve městě pokračují v opravování zdí
a v péči o své zraněné.
Podrž to.
Lady Thermo?
Pane Giustiniani.
Nečekal jsem, že tady uvidím urozenou ženu.
Mám k svému městu stejnou povinnost jako jiní.
Tihle muži riskovali život, aby nás ochránili.
Myslím, že vaše útěcha dokáže zmírnit ta nejhorší muka.
Měl byste si odpočinout.
Dobrou noc.
O obléhání si myslíme,
že nejhorší to mají ti, co jsou v obležení,
ale pod tlakem je i obléhající armáda.
Mehmed má další problémy, protože je na trůnu nový
a lidi neví, co si o něm myslet,
musí tedy jednat rychle.
Snaží se tam vpadnout skoro tak zoufale, jako se ho Byzantinci snaží držet venku.
Pašové.
Do hradeb střílíme už skoro dva týdny.
Naše děla udělala z mohutných zdí Konstantinopole hromady sutin,
ale k čemu to je, když je nepřekročíme.
Je čas, abychom tam vpadli.
Sultáne, je ještě moc brzo.
Než tam pošleme armádu, musíme je ještě víc oslabit.
Radím, abychom posečkali.
Není jisté, že obléhání uspěje.
Osmani nemají rádi zdlouhavá válečná tažení.
Chtějí rychlé válčení, kdy mohou napadnout,
nepřítele zničit a jít dál.
Zagane Pašo.
Muži jsou připraveni.
Stačí dát rozkaz.
Řekněte jim, aby si odpočali
a připravili se k boji.
Zítra město obsadíme.
Na tuhle výpravu vsází úplně všechno.
V osmanském táboře nastává 13. den obléhání.
Mehmed a jeho generálové zkoumají římskou obranu
a dokončují plány na útok vedený jejich pěšáky.
K útoku dojde pod rouškou noci.
Mehmed II. byl neoblomný,
byl připraven obětovat svůj život,
jen aby se města zmocnil.
Je jasné, že Mehmed je velmi umíněný
a pomstychtivý muž.
Je cílevědomý a inteligentní.
Dnes večer...
se zmocníme Červeného jablka.
Jsme válečníci,
Boží bojovníci a pokračovatelé Osmana.
Naši předkové u těchto zdí ztratili život.
Teď jejich smrt společně pomstíme.
Podle všeho byl skvělý řečník.
Mehmed zaprvé chápal své vlastní lidi.
Zadruhé rozuměl nepříteli,
a podle toho se choval.
Když jeho vojáci znejistěli,
přišel na to, jak jim dodat odvahu.
Čas nevěřících a Římanů je pryč!
Přichází nová doba!
A to dnes večer!
Bůh je převeliký!
Ještě se můžeme vzdát.
Sultán bude milosrdný.
Nežádej, abych byl posledním císařem.
Mrtvý císař bude k ničemu.
Živý se může vrátit a získat město zpět s řádnou armádou,
ne s houfem italských žoldáků.
Budete mít s sebou šlechtice.
Modleme se, ať nad námi bdí Panna Marie.
Osmani vedli válku v mnoha rovinách
a rozhodně v rovině psychologické.
Dokázali nepříteli nahnat strach.
Podél přední linie zažehli ohně,
takže měl před očima ohnivý kruh.
Taky měli vojenské kapely,
které byly velmi hlučné,
uměly vytvořit neslýchanou zvukovou stěnu.
Italští žoldáci musí v počtu deset na jednoho
bojovat proti osmanské vychytralé taktice.
Giustiniani byl nepochybně schopným obráncem měst.
Byl to znalec, byl velmi statečný a neúnavný
a obraně dodal obrovskou dávku odvahy.
Utkáme se s nimi v příkopu.
To je naše fronta.
Jeden z hlavních problémů při obléhání je překročení příkopu,
který je hluboký,
a útočníkům dá hodně práce ho zaplnit.
Nesmíme dopustit, aby se dostali k hradbám,
to bychom byli ztraceni.
Dnes v noci... přežijeme nebo zemřeme v příkopu.
Giustiniani byl nepochybně kultovní postavou obránců,
byl pilířem, který je sdružoval.
Konstantin mu nechal pod kontrolou kritický úsek,
střední část hradby a vlastně přípravu celé obrany.
Pal!
Kryjte se!
Osmanský útok vedou janičáři, Mehmedovy elitní jednotky.
Janičáři byli tehdy na Balkánu
nejlepším vojskem.
Měli dobré vybavení, kvalitní zbroj.
Ale jiné taktiky.
Útok!
Janičáři měli lehčí kroužkové brnění
a spoléhali na rychlost a přesnost.
Italové bojují v silnější plátové zbroji a používají meče s širokou čepelí.
Janičáři používali hlavně kopí a luk.
Ale při obléhání musíte vydržet pár zásahů,
což nemusí odpovídat osmanské představě o válčení.
Při tomto útoku plném smrti a krveprolití
padly stovky osmanských vojáků.
Turci se přiblížili a Giustiniani je odrazil.
Podle římských pramenů prý neztratili jediného vojáka.
Giustiniani a římští obránci
znovu odvrátili útok Osmanů.
Pro Mehmeda je porážka zničující.
S každým dalším dnem
se šance na dobytí Konstantinopole zmenšují.
Když Mehmed zahájí obléhání, musí si pospíšit ze tří důvodů.
Jednak musí být rychlý, aby město vyřídil,
aniž by přišel o desítky tisíc mužů.
Dále v armádě čelí opozici
vedené velkovezírem Çandarlı Halilem Pašou,
který nechtěl v obléhání pokračovat.
A nakonec, při dlouhodobém obléhání hrozilo, že od západu
dorazí posily.
Hradby starobylého města vydržely další den
a Giustiniani Longo prokázal,
že je při obraně Konstantinopole nepostradatelný.
Sultáne.
Zpráva z Egejských ostrovů.
Přečti to.
V Dardanelách viděli janovskou flotilu
mířící na sever ke Konstantinopoli s vojáky a zásobami.
Odejdi.
Překlad titulků: Anna Redjem Záhorská