‎Mărul Roșu e fructul râvnit, Mahomed.
‎Cel mai dulce. Cel mai copt.
‎MARGINEA CONSTANTINOPOLULUI, 1443 ‎ZECE ANI ÎNAINTE DE ASEDIU
‎E inima care bate ‎în centrul universului nostru.
‎Tărâmul făgăduinței.
‎Cel care va cuceri Constantinopolul ‎va fi stăpânul lumii.
‎Dar privește ce ziduri, fiule!
‎Au oprit toate armatele ‎care au râvnit la cetate.
‎M-au oprit pe mine.
‎- De ce nu le dobori și gata? ‎- Nicio armă nu e în stare s-o facă.
‎Unii se întreabă dacă nu cumva ‎și Allah ar fi neputincios.
‎Tată...
‎Eu voi doborî acele ziduri...
‎Și, când voi fi sultan,
‎voi cuceri Constantinopolul.
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Toate imperiile au un început născut ‎din sânge, oțel, destin și cuceriri.
‎În 1453, împăratul roman ‎Constantin al XI-lea
‎și sultanul otoman Mahomed al II-lea
‎duc o bătălie epică pentru Constantinopol.
‎Pentru legendara cetate ‎s-au bătut 23 de armate.
‎Toate au dat greș.
‎Din acest masacru ‎va ieși victorios un singur cârmuitor,
‎care va schimba cursul istoriei ‎pentru următorii 300 de ani.
‎Pentru ca un imperiu să se ridice, ‎un altul trebuie să cadă.
‎Vreau să tragă tunurile zi și noapte, ‎până romanii se vor târî afară,
‎implorând îndurare.
‎Aprilie 1453.
‎Sultanul Mahomed al II-lea
‎își abate artileria ‎asupra Constantinopolului...
‎într-un atac fără precedent.
‎În jur de 70 de tunuri, ‎cele mai multe tunuri
‎adunate laolaltă până atunci.
‎Nu erau ca acelea din secolele XVIII, IX.
‎PROFESOR DE ISTORIE
‎Erau enorme.
‎Doamne sfinte!
‎În ritmul ăsta, ‎zidurile nu vor rezista până la asfințit.
‎Ai încredere, mărite Loukas.
‎Câtă vreme ne apără Sfântul Duh, ‎vom fi la adăpost.
‎Împăratul Constantin ‎privește de pe metereze
‎armata de 80.000 de oameni a lui Mahomed.
‎Sarcina colosală de a împiedica ‎intrarea otomanilor în cetate
‎cade pe umerii mercenarului genovez ‎Giovanni Giustiniani.
‎Giustiniani și ai săi trebuie să apere ‎peste 20 de kilometri de zid.
‎Împăratul Teodosiu al II-lea ‎construise zidurile în secolul V.
‎Era printre cele mai solide din istorie.
‎Zidurile Constantinopolului ‎existau în acea formă de 1.100 de ani.
‎AUTOR, ‎1453
‎Erau un exemplu de arhitectură militară.
‎Cinci rânduri de ziduri, ‎înconjurate de un șanț cu apă.
‎O zonă deschisă ‎pe care trebuiau s-o parcurgă trupele,
‎un câmp de luptă,
‎apoi, un zid exterior cu bastioane,
‎încă un câmp de luptă,
‎după care, un zid interior.
‎Întregul sistem ‎avea o adâncime de vreo 60 de metri.
‎De la fundul șanțului la metereze
‎erau cam 30 de metri.
‎Era inexpugnabil.
‎Mahomed a privit cetatea
‎și a zis: „Bun, zidurile astea enorme ‎au fost impenetrabile până acum.
‎Cum le dobor? Cu artileria. ‎Vreau un tun care să le doboare.”
‎PROFESOR, UNIVERSITATEA DIN ISTANBUL
‎Și a decis să dezlănțuie un atac frontal.
‎A luat-o ca pe o provocare.
‎Ăsta era omul.
‎Asta era personalitatea lui.
‎Planul lui Mahomed era varianta medievală ‎a tacticii „șoc și groază”.
‎Doborârea zidurilor masive ‎printr-un atac copleșitor cu tunurile.
‎Piesa de rezistență ‎a atacului de artilerie
‎era un tun de opt metri numit Basilica.
‎Au construit un tun enorm, uriaș!
‎Se spune că a fost tras cu sute de boi.
‎Câtă măiestrie metalurgică ‎în fabricarea lui!
‎Pereți de bronz groși de 20 de centimetri,
‎ghiulele de jumătate de tonă.
‎Fusese făurit dintr-o mulțime de clopote
‎de la biserici din Balcani.
‎Otomanii au numit acest colos „Ursoaica”,
‎iar tunurile mai mici, „Puii de urs”.
‎Ușurel!
‎Cel care a dat viață temutei arme ‎a lui Mahomed
‎era un fierar ungur ‎specializat în tunuri, pe nume Orban.
‎Tată!
‎- Da. ‎- Se lărgesc crăpăturile.
‎Aceste tunuri aveau o forță enormă, ‎dar puteau trage doar o dată la trei ore.
‎Erau mari șanse să-ți explodeze în față.
‎AUTOR, ‎LOST TO THE WEST
‎Dacă trăgeai prea des, ‎se fisurau și explodau.
‎Erau destul de rudimentare.
‎Îi dăm un răgaz după asta, bine?
‎Du-te!
‎- Suntem gata, dle! ‎- Foc!
‎Tunurile trăgeau zi și noapte...
‎dezlănțuind haosul în cetate.
‎Giustiniani se confrunta ‎cu ceva ce nu mai văzuse,
‎și anume un tun ‎capabil să doboare un zid de apărare.
‎Giustiniani și-a trimis soldații jos, ‎să adune molozul și, practic,
‎să refacă zidurile,
‎rezultând ceva mai eficient ‎decât vechiul zid,
‎deoarece cărămizile desprinse ‎absorbeau mai bine impactul...
‎și erau mai greu de doborât, ‎era nevoie de un impact mai mare.
‎A ȘASEA ZI DE ASEDIU
‎După șase zile de bombardament neîncetat, ‎zidurile erau avariate, dar rezistau.
‎Tunurile sultanului țintuiau ‎soldații imperiali în spatele zidurilor.
‎Pentru a supraviețui măcelului, ‎le trebuia un plan
‎de a trimite otomanii în defensivă.
‎Giustiniani și mercenarii săi italieni ‎se pregătesc să contraatace
‎trupele lui Mahomed...
‎în afara zidurilor.
‎Giustiniani ieșea în mici raiduri,
‎ambuscade
‎care să nu dea dușmanului răgaz.
‎Gata, fraților?
‎Pentru Domnul!
‎Pentru avere!
‎Pentru femeile voastre, ‎la care vreți să vă întoarceți!
‎Giustiniani era expert ‎în strategii defensive.
‎El trebuia să aleagă ‎între apărarea zidurilor exterioare
‎și apărarea zidului interior.
‎A ales să apere zidul exterior.
‎Să le arătăm de ce e-n stare ‎un afurisit de genovez cu sabie!
‎Era o misiune sinucigașă,
‎căci acolo loveau tunurile, ‎în zidurile exterioare.
‎Tactica italienilor...
‎PROFESOR EMERIT, STUDII CLASICE
‎...era ca cei în armură ‎să fie înconjurați de soldați cu arbalete.
‎Ca să fac o comparație ‎cu al Doilea Război Mondial,
‎erau ca niște tancuri ‎care adăposteau infanteriștii.
‎Mențineți poziția!
‎Foc!
‎Giustiniani adusese
‎o armată numeroasă de profesioniști, ‎2.000 de oameni,
‎soldați profesioniști,
‎cu experiență.
‎Erau ‎condottieri,
‎adică generali mercenari.
‎Ferocitatea și eficiența ‎ofensivei lui Giustiniani
‎i-a luat prin surprindere pe otomani.
‎Câmpul de luptă era presărat ‎cu morți și muribunzi.
‎Genovezul își va plăti vitejia cu sânge.
‎De ce întârziem, Orban pașa? ‎De ce nu lovește Ursoaica mea?
‎- Încă puțin. ‎- Nu te-am plătit să-mi faci o jucărie.
‎Ai promis că tunurile ‎vor doborî acele ziduri.
‎Se crapă țeava.
‎Cuprul nu rezistă cum sperasem.
‎În numai câteva zile...
‎Vreau să tragă imediat.
‎Fac tot ce pot, pașă.
‎Dacă avem noroc, ‎poate că va trage dimineață.
‎Orban, dacă ai noroc, ‎îl faci să tragă acum.
‎- Dar crăpăturile... ‎- Acum!
‎Timpul asediului se scurgea...
‎Amenințarea unui atac al inamicilor
‎din est și vest ai lui Mahomed ‎creștea pe zi ce trece.
‎Cel mai mare pericol era ca Papa ‎să trimită întăriri din Europa.
‎E încărcat, dle.
‎Nu mă lăsa de izbeliște, ‎afurisit magnific ce ești!
‎Gata, Orban?
‎Da, sultane.
‎Îndepărtați-vă, să fiți la adăpost.
‎Dă dovadă de credință, Orban.
‎Foc!
‎Nu!
‎Mahomed.
‎Mahomed!
‎Stai lângă mine.
‎Vino!
‎Ce e, mamă?
‎Tatăl tău te-a convocat în capitală.
‎O să stau mult acolo?
‎Da.
‎Și păsările mele?
‎Vei primi altele acolo.
‎Dar vii și tu cu mine?
‎Ne vom revedea curând.
‎Nu vreau să plec.
‎De acum, gata cu plânsul, Mahomed.
‎Sultanii nu plâng niciodată.
‎Acum, du-te!
‎- Dar, mamă... ‎- Du-te, am zis!
‎Mama lui a fost, probabil, bizantină.
‎Nu știm cine a fost.
‎A luat taina cu el în mormânt.
‎O numea mereu „Hatun”.
‎„Doamna.”
‎Dar nu știm cine a fost.
‎ADRIANOPOL ‎CAPITALA OTOMANĂ
‎Mahomed a ajuns în capitală ‎singur, fără prieteni sau rude
‎în afară de tatăl lui, sultanul.
‎Mama lui vitregă, Mara Brancovici, ‎o prințesă sârbă,
‎era a treia soție a sultanului Murad, ‎dar nu avea copii.
‎Ea a găsit un suflet înrudit ‎în tânărul prinț însingurat.
‎Mahomed avea probleme cu tatăl lui.
‎Poate că Mara l-a luat sub ocrotire.
‎O numea mereu „mamă”.
‎Ai crescut de când nu te-am mai văzut.
‎Mă mai ții minte?
‎Răspunde-i sultanului!
‎Fratele tău mai mare, prințul Ali...
‎a murit.
‎Înțelegi ce înseamnă asta?
‎Băiete!
‎Uită-te la mine!
‎Mahomed a crescut ‎într-o atmosferă glacială.
‎Acum, vino...
‎și sărută-mi mâna.
‎Nu se știa dacă apuci ziua de mâine.
‎Ahmed, fiul cel mare, ‎cu 12 ani mai vârstnic,
‎murise, urmat de Ali, ‎sugrumat în mod misterios.
‎Mahomed era unicul rămas.
‎Îi vei lua locul ca guvernator de Amasya.
‎Acolo vei fi instruit ‎și vei învăța să fii cârmuitor.
‎Sultan.
‎S-a dus vremea de joacă, prințule.
‎Çandarlı pașa mă va ține la curent ‎cu evoluția ta.
‎La 12 ani, Mahomed știa cinci limbi
‎și urma exemplul lui Alexandru cel Mare.
‎Se lăuda că, într-o bună zi, ‎va lua cetatea Constantinopolului.
‎De fraged, ‎tânărul și ambițiosul prinț moștenitor
‎îl înfruntă pe marele vizir.
‎Era un copil nedisciplinat, ‎care nu asculta decât de bătaie.
‎Din nou!
‎Trebuie să-l învățăm smerenia pe prinț...
‎pentru binele lui.
‎Ce faci, prințule?
‎Fac ce poftesc.
‎Sunt prinț.
‎Rănile se vor vindeca.
‎Dar lecția n-o vei uita.
‎Da, pașă.
‎N-o voi uita.
‎Lecția n-o vei uita.
‎ADRIANOPOL, 1444 ‎NOUĂ ANI ÎNAINTE DE ASEDIU
‎Nici nu împlinise 13 ani când tatăl lui, ‎Murad al II-lea, se retrage,
‎lăsându-i tronul lui Mahomed.
‎Cel mai tânăr sultan ‎din istoria Imperiului Otoman.
‎Acum, Mahomed era emirul,
‎sultanul otomanilor...
‎PROFESOR, STUDII ISTORICE
‎Avea la dispoziție întreaga forță otomană.
‎Acest lucru devine imediat o problemă, ‎fiindcă pe vizirul din acea vreme,
‎pașa Çandarlı Halil, îl neliniștea asta.
‎Mahomed era prea tânăr.
‎Puteau pierde totul.
‎Pașilor.
‎Unde ați fost? Avem multe de făcut.
‎În ce privință, sultane?
‎Consiliul dregătorilor.
‎Tatăl meu a pus bazele imperiului nostru.
‎Acum, eu voi face pasul următor.
‎Voi lua Constantinopolul.
‎Nu m-ați auzit?
‎Alexandru a făcut prima cucerire ‎la 20 de ani, iar eu o voi face acum.
‎Sultane, romanii sunt ținuți în frâu,
‎dar amenințările din est ‎sunt cât se poate de reale
‎și, în vest, Iancu de Hunedoara și ungurii ‎își adună armata la granița noastră.
‎Ne-am putea aștepta la noi cruciade.
‎Să te pună la încercare.
‎Îi voi zdrobi pe toți.
‎Ai nevoie de ieniceri ‎și nu le-ai dat încă darul Coroanei.
‎Cer soldă mai mare.
‎Constantinopolul are aur din belșug
‎ca să le închidă gura ‎acelor asasini lacomi.
‎Ar fi bine să ne sfătuim cu tatăl tău ‎înainte să luăm vreo hotărâre.
‎Faceți pregătirile.
‎Sau voi găsi alți viziri pentru asta.
‎SUD-VESTUL ANATOLIEI
‎Ungurii pun la cale o nouă cruciadă.
‎Ienicerii sunt furioși, pașă.
‎Ce i-a mai înfuriat?
‎N-au încredere în tânărul sultan,
‎care, mărturisesc...
‎e impulsiv uneori.
‎Fiecare sultan care a stat pe tron ‎a avut nevoie de acomodare.
‎Mahomed e tânăr, pașă Halil.
‎Va dura.
‎Întocmai. De aceea ‎am vrut să te liniștesc.
‎Noi, vizirii, căutăm o soluție prudentă.
‎Cum să am pace ‎cu un fiu atât de imprevizibil?
‎E încăpățânat.
‎Dar, cu voia lui Allah, îndrumarea mea ‎va domoli planurile lui necugetate.
‎Planuri?
‎Cu cetatea Constantinopolului.
‎- Bucătarii să-mi pregătească un ospăț. ‎- Mărite sultan!
‎Ai un musafir.
‎Tată?
‎Nu mi s-a spus că vii.
‎Ți-am cerut prea multe.
‎Nu înțeleg.
‎Apropie-te!
‎Am venit...
‎ca să iau tronul înapoi.
‎- Nu, tată... ‎- Până mai crești.
‎Am cârmuit cu înțelepciune. Spune-i, pașă!
‎Cruciații ne bat curând ‎la poartă, Mahomed.
‎N-ai experiență de război, nu te pot lăsa ‎să lupți cu Iancu și ungurii.
‎Îmi faci una ca asta?
‎Vei reveni pe tron când vei fi pregătit.
‎Câine trădător, aici e mâna ta! ‎Îți voi lua capul!
‎Destul!
‎Cum îndrăznești ‎să le vorbești așa vizirilor mei?
‎Cere-i iertare!
‎Nu-mi pune răbdarea la încercare.
‎Te rog, Mahomed.
‎Pașilor...
‎Iertați-mi purtarea.
‎Acum, lasă-ne.
‎Să ne punem în locul lui Mahomed.
‎Urcă pe tron
‎și i se spune că e cârmuitorul statului.
‎LECTOR, ISTORIE OTOMANĂ
‎După scurt timp, i se spune ‎că nu va mai avea acea putere.
‎Apoi, o personalitate impunătoare, ‎pe care o asociase cu tatăl lui,
‎Çandarlı Halil, îi smulge acea putere...
‎Resentimentul a fost uriaș.
‎Îți va aparține din nou.
‎M-au trădat.
‎Cu toții.
‎Învață din asta și-ți promit ‎că-ți vei recăpăta tronul.
‎Sultane!
‎Mahomed!
‎Trezește-te!
‎Asediul eșuat al tatălui lui Mahomed ‎asupra Constantinopolului
‎se prelungise trei luni.
‎Pe zi ce trecea, ‎el își vedea propriile șanse de reușită
‎dispărând cu încetul.
‎În cetate, Giustiniani și oamenii lui ‎continuau refacerea zidurilor
‎și-și îngrijeau răniții.
‎Ține asta.
‎Doamnă Therma?
‎Seniore Giustiniani.
‎Nu mă așteptam să văd o nobilă ‎în aceste condiții.
‎Și eu sunt datoare să-mi servesc cetatea.
‎Acești bărbați și-au riscat viața ‎ca să ne apere.
‎Alinarea domniei tale ‎ar ușura și cea mai cumplită agonie.
‎Odihna ți-ar prinde bine.
‎Noapte bună!
‎Când ne gândim la asedii, ‎credem că asediații o duc cel mai rău.
‎Dar și armata asediatoare ‎e supusă la presiuni.
‎Mahomed avea și alte probleme, ‎fiindcă era nou pe tron
‎și lumea nu știa ce să creadă despre el,
‎așa că trebuia să acționeze rapid.
‎Era la fel de disperat ‎să pătrundă în cetate
‎pe cât erau bizantinii să-l respingă.
‎Pașilor!
‎Asaltăm zidurile ‎de aproape două săptămâni.
‎Tunurile noastre au transformat în moloz ‎mărețele ziduri ale cetății,
‎dar degeaba, dacă nu trecem de ele.
‎E timpul să acționăm.
‎E încă prea curând.
‎Trebuie să le slăbim apărarea, ‎înainte să trimitem oastea.
‎Sfatul meu e să avem răbdare.
‎Nu aveau nicio garanție ‎că asediul va reuși.
‎Otomanilor nu le plăceau ‎campaniile care trenau.
‎Preferau ciocnirile rapide. Să vină, ‎să zdrobească inamicul și să plece.
‎Pașă Zaganos.
‎Oamenii sunt gata.
‎Așteaptă ordinul tău.
‎Spune-le să se odihnească la noapte ‎și să fie gata de luptă.
‎Mâine vom cuceri cetatea.
‎Face totul pentru această cucerire.
‎A TREISPREZECEA ZI DE ASEDIU
‎Otomanii încep ‎a treisprezecea zi de asediu.
‎Mahomed și generalii săi ‎cercetează apărarea romanilor
‎și finisează ‎planurile de asalt cu infanteria.
‎Atacul urma să aibă loc ‎la adăpostul nopții.
‎Mahomed al II-lea n-a ezitat.
‎De fapt, a spus că-și va da și viața, ‎la nevoie,
‎dar va cuceri orașul.
‎Asta știm cu siguranță despre el, ‎că era un om foarte încăpățânat
‎și răzbunător.
‎Un tip inteligent și hotărât.
‎La noapte...
‎vom cuceri Mărul Roșu.
‎Suntem ‎gazi,
‎războinici divini și urmași ai lui Osman.
‎Strămoșii noștri au luptat și au murit ‎lângă acest zid.
‎Dar acum, uniți, le vom răzbuna moartea!
‎Se pare că era, într-adevăr, ‎un orator extraordinar.
‎În primul rând, în calitate de comandant, ‎Mahomed își înțelegea oamenii.
‎Apoi, își înțelegea inamicul
‎și reacționa în consecință.
‎Dacă oștenii șovăiau,
‎concepea metode de încurajare.
‎A trecut vremea păgânilor ‎și a romanilor!
‎Ne așteaptă o nouă eră!
‎Iar ea începe acum!
‎Allahu akbar!
‎Ne-am putea preda acum.
‎Sultanul va fi milostiv.
‎Nu-mi cere să fiu ultimul împărat ‎al Constantinopolului.
‎Un împărat mort n-ar servi la nimic.
‎În viață, putem recuceri cetatea ‎cu o oaste adevărată,
‎nu cu o șleahtă de mercenari italieni.
‎Nobilimea te va susține.
‎Să ne rugăm ca Sfânta Fecioară ‎să ne apere.
‎Otomanii purtau război pe multe niveluri,
‎inclusiv cel psihologic.
‎În asedii, foloseau tactici de intimidare.
‎Aprindeau focuri de-a lungul frontului,
‎încercuind cetatea.
‎Aveau fanfare militare.
‎Înconjurau cetatea cu o zarvă fantastică.
‎În minoritate de unu la zece, ‎mercenarii italieni
‎trebuiau să combată forța otomană ‎prin viclenie și strategie.
‎Giustiniani era, fără îndoială,
‎foarte priceput ‎în arta apărării cetăților.
‎Era un expert, ‎extrem de curajos și neobosit,
‎care a crescut remarcabil ‎moralul defensivei.
‎Îi vom confrunta în șanț. ‎Acolo e avangarda noastră.
‎Printre elementele-cheie ale asediului ‎e trecerea de șanțul cu apă,
‎care e adânc.
‎Asediatorii făceau eforturi ‎să umple șanțul.
‎Să nu-i lăsăm să ajungă la ziduri!
‎Altfel, totul e pierdut.
‎La noapte vom trăi ‎sau vom muri în șanțul cu apă.
‎Giustiniani era o figură emblematică ‎pentru apărătorii cetății.
‎Se raliau în jurul lui. Era esențial.
‎Constantin i-a dat pe mână o zonă critică,
‎centrul zidului și, de altfel, ‎întreaga apărare.
‎Foc!
‎Adăpostiți-vă!
‎Asaltul otoman era condus de ieniceri, ‎trupele de elită ale lui Mahomed.
‎Ienicerii erau cea mai bună forță armată ‎din Balcanii acelor vremuri.
‎Toți erau bine echipați, bine înarmați. ‎Dar aveau tactici diferite.
‎Atacați!
‎Ienicerii purtau ‎armuri din zale mai ușoare
‎și se bazau pe viteză și precizie.
‎Italienii luptau în platoșe mai groase ‎și mânuiau săbii late.
‎Ienicerii foloseau lănci și arcuri,
‎nepotrivite în asediu ‎cu luptă corp la corp.
‎Asta nu prea corespundea ‎viziunii otomane de luptă.
‎În acest val uman de moarte și pustiire
‎au fost uciși sute de soldați otomani.
‎Turcii au năvălit, ‎dar Giustiniani i-a respins.
‎Conform surselor romane, ‎n-a pierdut nici măcar un om.
‎Giustiniani și apărarea romană
‎respinseseră din nou ofensiva otomană.
‎Înfrângerea era covârșitoare ‎pentru Mahomed.
‎Pe zi ce trecea,
‎șansele de a cuceri Constantinopolul ‎se diminuau.
‎Când a pornit asediul, Mahomed trebuia ‎să fie rapid din trei motive:
‎Unu: ca să îngenuncheze cetatea ‎fără să piardă zeci de mii de oameni.
‎Doi: în oaste exista o opoziție,
‎condusă de marele vizir, ‎pașa Çandarlı Halil,
‎care nu voia continuarea asediului.
‎Trei: dacă asediul dura prea mult, ‎urmau să vină întăriri din vest.
‎Zidurile străvechii cetăți ‎au rezistat încă o data,
‎iar Giovanni Giustiniani Longo ‎s-a dovedit a fi indispensabil
‎în apărarea Constantinopolului.
‎Mărite sultan.
‎O misivă din Insulele Egeei.
‎Citește-o.
‎A fost văzută o flotă genoveză ‎la Dardanele.
‎Se îndrepta spre Constantinopol, ‎cu oaste și provizii.
‎Du-te.
‎Subtitrarea: Liana Oprea