SULTANENS HAREM
2 ÅR FØR BELEJRINGEN
Sultana Mara, sultanen er ankommet.
Her?
Jeg mener... nej, jeg...
Han venter i audienssalen.
Fortæl ham, at jeg kommer, så hurtigt mine fødder kan bære mig.
Tak, sultana.
Mara Branković er en af 1400-tallets vigtigste personligheder.
Mehmed havde den største respekt for hende.
Hun var afgørende. Hun var i familie med alle.
Kejserfamilien i Konstantinopel, herskerfamilien i Serbien,
og hendes kontakter i Vesten.
Hun var bindeledet mellem den slaviske verden,
den græske verden, den osmanniske verden og den vestlige verden.
Mehmed...
-Jeg har længtes efter at se dig! -Moder Mara.
Hvad er der?
Da jeg kom hertil som lille barn, tog du imod mig som dit eget.
Venlige ord...
...før noget mørkere?
Jeg frigiver dig fra haremet.
Nu, min fader er væk, skylder jeg dig friheden.
-Vil du være fri for mig? -Naturligvis ikke.
Du skal hjem til Serbien og din familie.
En enhed af janitsharer vil eskortere dig hjem.
Det kan du ikke!
Min familie er her.
Min rette plads er her... i din tjeneste.
Du vil også tjene mig i Balkan.
Jeg har brug for dig. Hvem kan jeg ellers stole på?
I stedet for at vælge at forsvinde ud i glemslen efter Murads død
blev Mara Branković en vigtig rådgiver ved Mehmeds hof.
Du skal være min stemme og mine ører i Vesten, når tiden nærmer sig.
Konstantinopel?
-Allerede? -Det er nødvendigt.
Slår det fejl, mister jeg min trone og måske mit liv.
Men lykkes det, Moder Mara, bliver jeg den nye Cæsar.
I så fald...
Lyt til mit råd, før jeg forlader dig.
Studer din faders nederlag
og hans forgængeres nederlag.
Deres nederlag vil vise dig vejen til sejren ved Konstantinopels porte.
Ethvert imperie har en begyndelse,
smedet i blod, stål, lykketræf og erobring.
I 1453 udkæmper den romerske kejser Konstantin 11.
og den osmanniske sultan Mehmed 2. en episk kamp om Konstantinopel.
Treogtyve hære har forgæves forsøgt at indtage den legendariske by.
Efter den blodige kamp vil én hersker gå af med sejren
og ændre historiens gang i de næste 300 år.
Skal et imperie rejse sig, må et andet falde.
Igennem to uger bombarderer sultan Mehmed 2. Konstantinopel
med det største artilleri-angreb, verden endnu har set.
Mehmed sender sine elitetropper direkte mod kejser Konstantins forsvar
langs byens ældgamle stenmure.
Men forsvarerne, anført af den italienske lykkeridder Giovanni Giustiniani,
slår alle angreb tilbage.
Murene står stadig.
Men slaget om Konstantinopel udkæmpes på mange fronter.
Hvis vi ser på Konstantinopels geografi, er byen omgivet af vand på alle sider.
så man skal have en flådestyrke for at kontrollere byens omgivelser.
Og den front forbliver en stor bekymring under hele belejringen.
Konstantinopel er den bedst beskyttede by i middelalderens verden,
men rustningen har et svagt punkt:
de svagere og dårligt forsvarede havnemure lang det Gyldne Horn,
en indskæring på byens nordøstlige side.
Indsejlingen til det Gyldne Horn har en vogter:
en tung, 750 meter lang kæde af støbejern.
Tyrkernes store flåde kan ikke komme ind i det Gyldne Horn,
fordi en stor kæde strækker sig fra byens akropolis
og helt over til tårnet i den genovesiske koloni Galata.
Hvis der kommer et fjendtligt skib, løfter de kæden,
så kæden blokerer indsejlingen, og flåden bag den kan beskyde fjenden,
som ikke kan komme væk.
Kommer der et allieret skib, sænker de kæden, så det kan sejle ind.
Den romerske flåde er lille, på færre end 30 skibe,
men den ligger i sikkerhed i det Gyldne Horn.
Mehmed har studeret de 23 fejlslagne belejringer.
Uden kontrol over søvejen, er en sejr nærmest umulig.
Hans nye flåde på 126 skibe
har afprøvet romernes forsvar af det Gyldne Horn i ugevis.
Osmannerne havde lidt et omdømme som dårlige søfolk.
Folk havde en ide om, at osmannerne holdt sig på land,
og søfarten var for grækerne.
Men Mehmed investerer faktisk i en stor flåde,
ikke mindst fordi byzantinerne måske vil få hjælp
af flådestyrker fra de italienske stater.
Så belejringens maritime side bliver ofte glemt.
BELEJRINGENS 14. DAG
Midt i april får osmannerne melding om genovesiske skibe,
der nærmer sig fra Middelhavet i vest.
De er her om tre dage. To med en god vind.
Den første af mange kristne flåder.
Sidste nats angreb var en katastrofe.
Romerne og de italienske lejesoldater griner ad os.
De var heldige, sultan.
Baltaoğlu Pasha, jeg har ikke råd til endnu en ydmygelse.
Du er anfører for historiens største flåde.
De genovesiske skibe må ikke nå frem til byen, admiral.
Jeg lover Dem, sultan, at vi sender dem til havets bund.
Skorpionfiskene vil gnave deres knogler rene.
Jeg tvivler ikke på, at du sejrer.
Men hvis du ikke gør...
...kaster jeg dig for skorpionfiskene.
OSMANNERNES FLÅDEKOMMANDO
Den genovesiske flåde er en af verdens mest frygtede.
Manden, der skal stoppe dem, er Mehmeds øverste admiral,
Baltaoğlu Süleyman.
Baltaoğlu har tilnavnet "Søn af en stridsøkse"
og har vundet et omdømme som en frygtløs kriger
under sine år i janitshar-korpset.
Hans ordrer er at forhindre genoveserne i at nå Konstantinopel, for enhver pris.
Men han står overfor mere end de italienske krigsskibe.
Marmarahavet er kendt for sine omskiftelige vinde og strømme.
Baltaoğlu venter anspændt på de fjendtlige skibe.
Genovesernes flåde er sendt af paven.
Den besvarer kejser Konstantins bønner og er afgørende for byens forsvar.
Krigsskibene sejler ind i Marmarahavet den 20. april
på en kollisionskurs med osmannernes blokade.
Fire kristne skibe dukker op i horisonten.
Tre af skibene bringer forsyninger fra paven samt soldater,
og et fjerde skib bringer fødevarer.
Ved Gud, jeg sagde jo, de ville komme.
Ved Gud, de er her ikke endnu.
De er genovesere, hr. Loukas. Sid ned, og nyd forestillingen.
De fire skibe sejler frem,
og den tyrkiske admiral lægger sine skibe i stilling.
Kun fire?
Der må være flere.
Det er overstået før spisetid.
Omme på landsiden af byen
ligger de romerske forsvarere og osmannerne stadig overfor hinanden.
Mehmeds landstyrker åbner en ny front
mod Konstantinopels tilsyneladende uovervindelige mure.
Kan de ikke bryde igennem dem...
...må de gå under dem.
Kom så, I dovne asener! Grav!
Mehmeds mineoperation anføres
af flere hundrede serbiske sølvmine-arbejdere.
Mehmed havde sapører, som de hed dengang, serbiske minefolk,
som gravede tunneller under murene for at svække dem.
Osmannerne gravede tunneller under murene
for at underminere bymurene, deraf ordet,
ved at antænde krudt og få dem til at styrte sammen.
Eller man kan tænde et bål under dem med samme effekt,
at murene falder sammen.
Men kejser Konstantin og romerne havde et modtræk til tunnellerne:
John Grant, en skotsk soldat med meget specialiserede evner.
John Grant er en interessant figur.
Op igennem det meste af historien
finder man i næsten alle krige en brite, der tilfældigvis deltager.
Og det er som regel altid skotter.
Af en eller anden grund har de fået det krigeriske gen.
Grant har et omdømme som en ingeniør,
og byzantinerne har brug for hans evner under belejringen,
fordi der bliver brugt tunneller.
For at stoppe det, skal man grave forsvarstunneller.
Så man har selv et hold, der graver rundt
og prøver at lytte sig frem til det andet minehold.
Grant brugte et meget enkelt kneb.
Han satte tønder med vand ud,
og så holdt han øje med bølgerne på vandet
og kunne finde frem til minegangene.
Så er det nu, drenge!
Over flere dage og uger graver de serbiske minefolk i hemmelighed
fra osmannernes skyttegrave til bymurene.
Hurtigt!
Hvis de når murene, falder de sammen,
og så vil de beskidte tyrkiske slyngler æde vores nosser som morgenmad.
Kun Baltaoğlu og osmannernes flåde står mellem genoveserne
og en sikker havn i det Gyldne Horn.
Men først skal de stoppe de større og hurtigere sejlskibe.
Osmannerne sætter farten op
og bringer deres bueskytter på skudhold af genovesernes sejl.
DEN GENOVESISKE FLÅDE
Vinden dør hen, og de genovesiske skibe sagtner farten.
De er hjælpeløse, og osmannernes nærmer sig.
Træk!
Gør bueskytterne parat!
Parat!
Skyd!
I dækning!
Sluk ilden!
Parat!
Sigt efter sejlene!
Skyd!
Det overlever de aldrig.
Giv ikke op.
Vi skal bare bruge lidt vind.
Fortsæt! Fortsæt!
Kom nu, drenge! Kom nu!
-Træk! -Læg kræfterne i!
De standser op!
Træk!
Uden vind hænger galeonernes sejl slappe ned,
og lader osmannernes både med de mindre årer sejle nærmere.
Gør det af med dem, Baltaoğlu.
Udenfor Konstantinopels vestlige mure
graver de serbiske minefolk sig vej mod byen.
Vi er tæt på, drenge! Jeg kan lugte rotter!
Hej, I små skiderikker.
Løb!
Fyr op under dem, drenge!
John Grant fylder tunnellerne med græsk ild,
en fortidig version af napalm,
som sætter sig fast på alt, det rører, og brænder i timevis.
Dusinvis af Mehmeds minefolk dør, og Konstantinopels mure står stadig.
I Marmara-havet er vinden døet helt hen.
Tiden løber ud for den genovesiske flåde,
og osmannernes krigsskibe nærmer sig.
De kommer!
Bind skibene sammen!
De kristne skibe binder sig sammen
og danner et flydende fort, som ligner et nemt mål.
Men de kristne skibe er højere så de kan skyde ned på osmannernes skibe.
Gør klar til bording!
Dræb dem alle!
Dræb dem alle, drenge!
Dræb dem! Kom så!
Osmannerne havde almindelige både, som kaldtes hadirika,
mens europæerne allerede havde galeoner.
Når en hadirika ligger ved en galleon, skal man klatre op.
Det er meget nemmere for dem at dræbe dig end omvendt.
Af sted! Af sted!
Sænk dem, Baltaoğlu. Gør det nu!
Kom nu.
Fremad!
Hurtigt!
I kampens kaos bliver Baltaoğlu slemt såret.
Marmarahavets omskiftelige vinde griber igen ind...
Nej!
...og fylder genovesernes sejl.
Der følger en sidste, desperat sprint mod det Gyldne Horn.
Mange af hans mænd er døde eller sårede,
og Baltaoğlu sakker stadig længere bagud for den genovesiske flåde.
Hurtigt, folkens! Før de når det Gyldne Horn!
Begge sider kæmper bravt,
men til sidst når de fire skibe helt frem til kæden,
som bliver sænket, og de sejler ind.
Og det løfter virkelig de belejredes moral.
Hvilken storslået dag!
Gud har tilsmilet os!
Bring mig Baltaoğlu.
Den osmanniske flåde på 140 skibe
kunne ikke stoppe fire genovesiske skibe,
kun tre af hvilke var krigsskibe.
Mehmed var ude af sig selv af vrede, og med rette.
Helligånden har frelst os i dag.
Så længe Ånden er her, vil murene holde!
Sultan! Vi bringer Süleyman Pasha.
Måske vil osmannerne nu lære deres rette plads.
Måske, men sultanen er stolt og har tabt både mænd og ansigt.
Han vil have noget ud af det.
Så lad ham knæle for kejseren og tigge om det!
Det ville være klogt at huske på mandens temperament.
Hvis vi hjalp ham til at redde ansigt...
-Og tilbød en våbenhvile? -Kun Gud vil give os en våbenhvile!
Sultan!
Foreslå det selv, hr. Loukas, hvis du holder så meget af ham.
Vær stærk i troen, Loukas. Gud har talt.
Mehmed vil lede sine hunde hjem med halerne mellem benene!
Jeg vil halshugge dig her og nu. Giv mig en grund til at lade være.
Jeg har svigtet Dem, sultan.
Tilgiv mig.
Du har gjort mig til grin.
Du er en kujon!
Sig, hvad De vil, sultan...
...men jeg er ingen kujon.
Jeg havde gerne givet livet på mit skib, og jeg gør det gerne nu.
Fejlen er min.
Straf mig sultan...
...men tilgiv mine mænd.
Vi kæmpede, så længe vi kunne.
Vær nådig, sultan!
Han er en ærlig mand, som har bevist sin loyalitet i utallige slag.
Han har mistet et øje for Dem.
Mehmed var vant til at statuere eksempler.
Admiral Baltaoğlu led nederlag i søslaget lige ud for murene,
og Mehmed slæbte ham frem foran hele hæren
og skulle til at henrette ham.
Det fik det til at stå klart for alle,
at nederlag ikke blev tolereret, og sultanen holdt øje.
Sultan!
Vær nådig mod generalen!
Jeg kæmpede sammen med Süleyman Pasha i Bulgarien.
Han er en god mand. Jeg vil ofre mit liv for ham.
Også jeg!
-Han sloges som en sand kriger. -Vover I at udfordre jeres leder?
Jeg bør lade jer spidde på pæle!
Nåde er en ædel ting, sultan.
Nåde er en ædel ting.
Giv ham 100 piskeslag.
De er nådig, sultan.
Hvor slemt er det?
Frøken Therma?
Jeg håber, vi kan give dem en ordentlig begravelse.
Din bandage er beskidt.
Jeg har haft travlt.
Lad mig rense det, før det bliver betændt.
Dette gør måske ondt.
Jeg kan tage det.
PROVINSEN SMEDEREVO, SERBIEN
Mara, nyt fra Konstantinopel.
Nyheden om Mehmeds nederlag ved Konstantinopel når til Balkan.
Hvad er det, søster?
Hans stedmor Mara bor nu i paladset hos sin far,
den serbiske hersker Đurađ Branković
som har en skrøbelig fred med osmannerne.
Vi kan sende en hær straks.
Osmannerne sidder fast ved Konstantinopel.
Valakiet vil også støtte os.
Serberne og ungarerne er osmannernes gamle fjender.
Ungarerne havde sendt et korstog mod Mehmed ni år tidligere,
i hans første regeringstid. De er en konstant trussel.
Og katolikkerne og paven?
Det siges, at 40 italienske skibe samler sig i det Ægæiske Hav.
De kan nå byen på en måned.
Dette er...
-General Stefan. -Hvad er der, min datter?
Jeg vidste ikke, du var her.
Det er intet at bekymre sig om.
Jeg hører rygter om blodsudgydelser i Konstantinopel.
Rygter er der altid rigeligt af, min søde.
Ville du noget?
Fortsæt endelig.
Hent en budbringer. Han skal straks til Konstantinopel.
BELEJRINGENS 3. UGE
Efter næsten tre ugers kampe står belejringen ved en skillevej.
Mehmed må enten trække sig tilbage og undgå flere tab, eller skifte taktik.
Og et større spørgsmål hænger tungt over hans lejr.
Er hans soldater stadig loyale?
Den osmanniske kampmoral var lav, ansporet af defaitistiske elementer.
Men hvis belejringen varede for længe,
kunne der komme forstærkninger vestfra.
Og så var alt tabt.
At indtage Konstantinopel var umuligt for en Alexander eller Cæsar.
Ikke helt umuligt.
Med alle deres hære stillet op ved bymuren.
Du taler i hypoteser.
Det er ikke hypotetisk, hvis vi mister soldaternes tillid.
Pasha, jeg forsikrer...
De har brug for at gøre nederlaget til en sejr!
Tilbyd våbenhvile mod at hæve belejringen.
Kejseren er en tåbe, hvis han ikke tager imod det.
De kan kræve indrømmelsen, som ingen anden sultan har vundet.
Skatter, nye grænser, territorier. Men ikke byen.
Det vil stadig være en sejr.
-Måske i din tid... -Det er nok!
Fra det serbiske hof, kun for sultanens øjne.
Min stedmoder advarer om sammensværgelser i Balkan.
Vi må handle hurtigt.
Jeg er enig.
Mehmed er ung og stædig.
Han vil udrette noget, der opildner folks fantasi.
Men folk som Çandarlı er bureaukrater.
"Lad os tale fred. Vi må være forsigtige.
Lad os ikke sætte sejren over styr.
Det er fint at opildne folk, men hvad koster det?"
Halil Pasha, jeg vil overveje dit forslag. Det er alt.
Zaganos Pasha, kom med.
For hvis Mehmed ikke kan bevise, at han kan tage byen,
hvad ville der så ske?
Mens rygter svirrer om et angreb fra vest,
opretter spioner hemmelige forbindelser mellem romerne og osmannerne.
Du legede ved murene som barn,
når slavemesteren ikke så dig.
Du må kende en hemmelig vej ud af byen.
Men der er farligt udenfor murene. Der er tyrkere overalt.
Har jeg ikke betalt dig?
Skaffet en plads i paladset?
Lad mig gå med beskeden. Ingen ser en pige som mig.
Det er en følsom sag.
Jeg må gøre det selv.
Der er...
Der er de gamle cisterner.
Vis mig stedet.
Jeg kom ofte her alene for at lege.
Jeg har aldrig vist det til nogen.
Jeg har gjort et godt valg, min pige.
Du har haft mod i dine årer længere end de fleste krigere.
Denne vej.
De gamle cisterner, som løber under Konstantinopel,
udgør en skjult vej ud af byen.
Vi er 400 meter fra osmannernes lejr.
Okay.
Gå tilbage til byen.
Hvis osmannerne ser dig, dræber de dig.
Jeg kan håndtere dem.
Gå tilbage.
Så, så...
Gå, mit barn.
Stop! Hvem er du, og hvad er dit ærinde?
Jeg er en romersk adelig, der kan hjælpe jeres sag.
Hvorfor knæler du så som en slave?
Hvis du vidste, hvem jeg er, soldat, ville du tiltale mig med mere respekt.
Vågn op.
Vågn op, din gamle græker.
Jeg er død og røget i Helvede.
Vælg dine ord med visdom, Notaras.
Du er kun i live på grund af mig.
Vil du skifte side?
Ikke ligefrem.
Jeg vil tale forretning.
Jeg vil forhandle om en våbenhvile.
På kejserens ordre?
Lad mig om ham.
Hvad tilbyder du?
Jeg kan fortælle, hvad Mehmed bør tilbyde.
Jeres forsøg på at tage byen er slået fejl.
Jeres hær begår snart mytteri...
...og jeres unge sultan vil betale med sit liv.
Det samme kan siges om kejseren og hans lejesoldater.
Konstantin er en retfærdig mand, og han ved, hvornår man skal stoppe.
Og Mehmed er min sultan.
Så tal ham til fornuft.
Afslut belejringen, før en kristen hær dukker op ved portene.
Hvis den kommer.
Vi ved begge, det er et spørgsmål om tid,
og hvis jeres sultan ikke giver sig, taber vi alle.
Hvilke betingelser foreslår du?
Presset for at tilbyde en våbenhvile øges.
Mehmed løber tør for tid til at finde en vej ind i Konstantinopel.
En dag...
når jeg dør...
...vil dette blive dit igen.
Dette sværd har set utallige kampe.
Men kom dette i hu, min søn.
Enhver stor leder...
har et våben som dette,
smedet af fortællinger...
og legender...
...og håb.
Men et imperie nærer sig...
...ikke blot ved sine våben.
Det kræver visdom og loyalitet,
strategi og instinkt.
I sidste ende...
er det din forstand...
...der vil vinde kampen.
Hent min kartograf og en skriver!
Mehmed minder meget om Napoleon. Han har gå-på-mod og held,
og han føler, at skæbnen rider ved hans side.
Alt, hvad Mehmed gør, har den helt rigtige timing.
Jeg ved, hvordan vi får vores skibe over i det Gyldne Horn,
men det skal ske nu.
Jeg vil flytte himmel og jord for Dem. Men hvordan?
Dette må ikke forlade teltet. Ikke en sjæl må vide det, før det sker.
De har min urokkelige loyalitet, sultan.
Se her.
Hvis de vantro må forsvare sig ved det Gyldne Horn og sprede sig ud,
bliver landmurene sårbare.
-Jo, men kæden... det er umuligt. -Så går vi rundt om kæden.
Jeg forstår ikke, sultan. Vil De flytte hæren?
Jeg vil flytte flåden.
Over land.
Tekster af: Andreas Kjeldsen