ADRIANOPEL
NI ÅR FØR BELEIRINGEN
-Hvor er prinsen? -I sine gemakker, sultana Mara.
Mehmet.
Det gjør meg så vondt.
Det går bra.
Din mor vil alltid være en del av deg.
Jeg kjente henne knapt.
Jeg husker ikke hvordan hun så ut.
At jeg lever i fortiden, gagner ingen.
La meg vise deg noe.
Kom.
Forfedrene så blodmånen som et jærtegn om store omveltninger.
Husk denne blodmånen, Mehmet.
Du vil se den igjen når du trenger den som mest. Når alt virker tapt.
Sent i april gjør romerne et desperat vågespill:
De overrumpler den osmanske flåten i Det gylne horn.
De blir møtt med kanonbombardement.
Og angriperne blir brått de angrepne.
Guvernør, tror du på spådommer?
Jeg tror på Guds ord.
En gang i fordums tid hadde min forfader Osman en drøm.
Et mektig tre reiste seg fra bakken.
Fra dets røtter skjøt fire fjellkjeder frem,
og deretter fire elver.
Og rundt de elvene vokste vakre, glitrende byer frem.
Det mektige treets blader ble til blanke sverdblad.
Et brått og mektig vindkast vendte alle sverdene mot én by...
Konstantinopel.
Våre sverd står nå vendt mot Konstantinopel.
Keiseren vil snart kjenne hvor dypt de skjærer.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Ethvert rike er tuftet på blod, jern, fremgang og erobring.
I 1453 utkjempet den romerske keiseren Konstantin XI
og den osmanske sultanen Mehmet II et voldsomt slag om Konstantinopel.
Tjuetre hærer har forsøkt å innta den legendariske byen. Alle mislyktes de.
Én hersker vil stå seirende igjen
og endre historiens gang de kommende 300 årene.
For at ett rike skal stige frem, må et annet bukke under.
DET GYLNE HORN
DAG 24 AV BELEIRINGEN
Genueserne i Galata advarte tyrkerne om det forestående angrepet.
Det straffet seg stygt for bysantinerne. Det mislyktes totalt,
samtidig kostet det dem 200 mann de ikke hadde råd til å tape.
Det er i dette øyeblikk det går opp for begge sider
at ingen nåde vil bli bedt om, og ingen nåde vil bli gitt.
Overgivelse var ikke lenger en mulighet. De måtte stå i dette til siste slutt.
Dø eller seire, noe annet alternativ finnes ikke.
Nyss om forsvarernes mislykkede bakhold og deres grusomme skjebne
får hele Konstantinopel til å skjelve.
Det løgnaktige svinet Lomellini forrådte oss.
Han skal få sin straff.
Sa jeg ikke at katolske leiesoldater er upålitelige?
Du snakker om tillit? Så fortell oss om dine nattlige eventyr utenfor muren!
-Trå varsomt, genueser! -Mine herrer!
Det er du som bør trå varsomt, din slange.
Slutt!
Dere kjekler som barn mens vårt rike kjemper for sitt liv.
Fortsetter dere med dette tøvet, kan vi like gjerne overgi oss til tyrkerne.
Sultanen får has på oss hver gang, og tiden renner ut.
For dem også. Hver dag de må stå der ute, er en ny bør på sultanens skuldre.
-Hjelpen vil komme. -Daglig går det rykter om en flåte...
Rykter som spres av våre egne spioner.
Med en kjerne av sannhet. Venezia har lovet oss hjelp.
-Så hvor er den? -Den kommer.
Og murene vil holde stand, slik de alltid har gjort.
Hold årvåken utkikk. Send ut et letemannskap etter flåten.
Konstantin er svært så var på den historiske betydningen.
Vel regjerer han over restene av et mektig rike,
men han er den eneste som med rette kan hevde å være den romerske keiseren...
La meg være i fred.
...med politisk avstamning helt tilbake til Augustus.
Han var sitt ansvar svært bevisst, og i så måte av den gamle skolen.
Konstantinopel hadde eksistert så lenge at den var nedlesset i spådommer.
En av dem var at byen ville bli grunnlagt
av en keiser ved navn Konstantin, hvis mor het Helena,
og at byen ville gå tapt under en keiser med samme navn og samme mor.
Uheldigvis passet Konstantin XI godt til denne beskrivelsen.
Jeg nekter å bli den Konstantin som mistet Guds by.
Skjebnen til det 1 100 år gamle riket og dets hersker vil om få uker besegles.
Krigen er fastlåst, begge sider setter alle kluter til.
Og gamle uenigheter gjøres opp.
FORRÆDER
MAI 1453
Beleiringen går inn i sin andre måned. Den osmanske leiren preges av fortvilelse.
Kampene blir mer brutale enn noensinne.
De kommende ukene gjør Mehmets styrker en rekke angrep mot byen.
Men hver gang avverges de av de svært skadde, men fortsatt hele murene,
samt forsvarerne, under Giustinianis ledelse.
Det er slett ikke sikkert at beleiringen lykkes.
Flere ganger er osmanene på nippet til å gi opp.
Bare logistikken i å organisere en hær på 1400-tallet,
mengden mat man må kreve inn fra bøndene for å fø soldatene,
og andelen av landets rikdom som må gå til våpen og lønn,
for ikke å snakke om livene som går tapt.
Folketall på 1400-tallet var langt lavere enn i dag.
Hver død talte mer, om du vil.
Hver var én færre som dro hjem til gården, én færre som betalte skatt.
Livsgrunnlaget for én familie. Så det var et veldig sjansespill.
Samtidig, bak murene, blir forsvarerne stadig mer slitne, murene svekkes,
matforrådene tømmes...
Fortvilelsen øker for hver dag som går.
Malerier av Konstantinopels helligste relikvier
stilles ut langs bymuren under den osmanske beleiringen.
Helgenbildene av Kristus Pantokrator og Jomfru Maria
bæres rundt for å oppmuntre troppene.
Jomfru Maria hadde jo berget byen mang en gang, ikke minst fra muslimske hærer.
Det var nok skremmende,
men begge sider var åpenbart sikre på at Gud sto dem bi.
Så beleiringen gikk inn i en ny fase med blodigere angrep,
mer innbitte taktikker, og stadig mer brutale kamper.
Middelalderkrigføring var mer fysisk av natur.
Visst fantes det skytevåpen og buer som kan drepe på avstand.
Men for det meste var det nærkamp, med sverd, økser og spyd.
Når man ser for seg det rent fysiske aspektet...
Kreftene som må til for å plante en øks i et hode, eller gjennombore dem...
Du ser noen inn i øynene,
og ser hvilken skade våpenet ditt gjør dem,
vel vitende om at om få sekunder kan det samme ramme deg. Skummelt.
UKE 6 AV BELEIRINGEN
Italieneren på murene, Giustiniani...
Han må vi få has på. Han terger meg.
Intet ville gledet meg mer enn å ta hånd om ham egenhendig.
Jeg beundrer din entusiasme, pasja Zaganos, men det trengs nok ikke.
Hva har du i tankene?
Herre!
Giustiniani!
Har pasja Zaganos gått fra vettet? Hva er det han driver med?
Giustiniani!
Jeg har en beskjed fra selveste sultanen!
Sultan.
Du er altså det genuesiske marerittet som hjemsøker murene.
-Jeg er blitt kalt verre ting. -Sjørøver?
Du og bandittpakket ditt har kostet meg mange menn,
-men vunnet min respekt. -Du smigrer meg, sultan.
Jeg tilbyr fornuft, leiesoldat.
Er det smiger du ønsker deg, kan du dra hjem til dine klynkende arbeidsgivere.
De er for opptatt med å henrette osmanske fanger.
Dette er ikke din kamp.
Du er en lykkejeger. Jeg vil tilby deg det du jakter på.
Det er i seneste laget for slikt, sultan.
Det ryktes at keiseren har tilbudt deg øya Lemnos, skulle du sikre ham seieren.
Keiseren har lovet bort samme øy til tre andre som kjemper ved din side.
Visste du det?
Keiser, dette er uakseptabelt. Hvordan kan vi vite at han ikke forråder oss?
Vi skyter dem og får det overstått!
Se rundt deg, soldat. Du kan ikke vinne dette slaget.
Jeg trenger ikke vinne.
Det er bare et tidsspørsmål før den kristne hær kommer.
Og dem beseirer du aldri.
Mehmet oppmuntret etter alle kunstens regler.
Han forsøkte til og med å friste Giustiniani
vekk fra Konstantinopel og inn i sin tjeneste. Han tilbød ham rikdom.
Forlat forsvarsverkene nå, så vil du og dine menn overøses med land og rikdom.
Jeg gjør deg til guvernør av alle De egeiske øyer, støttet av min hær.
Der får du frie tøyler, og ingen skatt.
Mitt tilbud vil gjøre deg rikere enn keiseren selv.
Hva i all verden snakker de om?
Si meg, sultan...
Hva forhindrer meg i å kappe av deg hodet, og få en slutt på dette her og nå?
Soldat...
Jeg forventer svar før solnedgang.
-Zaganos tilkalte meg ved navn. -Så da kommer du pilende, som ei hore?
Ærede Loukas! Han hevet et hvitt flagg.
-Det gagnet oss å høre hva han ville si. -Og det var?
Pasja Zaganos ba meg ta med mine menn og dra.
-i bytte for hva? -For våre liv, min herre.
Han ville skåne oss dersom vi flykter.
Med osmanske skip i Det gylne horn, og Mehmets hær utenfor byens landmurer,
tvinges romerne nå til å forsvare Konstantinopel på to fronter.
Byen er ennå preget av blodige etterdønninger
etter det mislykkede romerske angrepet i havnen.
Folket i Konstantinopel var rasende over angrepet,
men vondt ble verre da de innså at en del sjøfolk ble tatt til fange.
For Mehmet spiddet dem på staker utenfor murene.
Forsvarerne reagerte med å henge tyrkiske fanger fra brystvernet.
Det utviklet seg altså til en grusomhetsspiral mellom de to sidene
idet beleiringen gikk sin gang.
Seks uker ut i beleiringen er begge sider på bristepunktet.
Stunden var preget av sorg og kaos.
Men det var også enkeltøyeblikk preget av varme, mot, og...
Opp med deg!
...oppofring.
Slutt!
-Han er skadd! -Da unner jeg ham et sverdslag.
Nei! Eier du ikke barmhjertighet?
La meg stelle såret hans.
Paven din vil gjengjelde ondt med godt.
Kanskje en god gjerning som dette vil hjelpe oss i vår sak i Guds åsyn.
Jeg trodde ikke du ville komme.
Jeg holder alltid mine løfter.
Jeg tar deg med hvor enn du måtte ønske. Skipet mitt venter i havnen.
Hvis vi overlever.
Havnen er full av tyrkiske skip. Hvor mye lenger kan du stagge dem?
Fortvilelse kler deg ikke, Therma.
Jeg skal ta deg med langt vekk fra dette ugudelige sted.
Du er trygg her.
Du skulle latt meg dø.
For mange har dødd.
Jeg må ha tro på at det fortsatt fins noe godt i verden.
Sultan.
En beskjed fra Konstantinopel.
Sultan, jeg takker deg for ditt svært rause tilbud.
Jeg har grunnet lenge og vel, men er redd jeg må avslå.
Når denne blodige affæren er overstått,
vil det være en ære om du gjester meg på Lemnos.
Noe nytt fra Konstantinopel?
Mehmet har sin fulle hyre utenfor murene.
Mine nyheter kan oppmuntre deg.
Hva er dette?
Astronomi og astrologi er hevdvunne tradisjoner
i det storeurasiatiske landskapet.
En av astrologenes mange oppgaver var å forutse gunstige øyeblikk.
Ideen om fremtiden, det uvisse,
hvordan beleiringen ville ende.
Er dette sant?
Astrologene har bekreftet det. De er sikre.
Dette må jeg formidle videre selv.
I Konstantinopel står forsvarerne overfor et nytt problem.
Keiser, vi trenger et mirakel.
Kistene er tomme, og tiden renner ut.
Noen av soldatene truer med å desertere dersom de ikke får betalt.
Blodsugere! Fast bestemt på å suge den siste livsgnist ut av byen.
Mine menn blir, eller drar, hvor enn jeg er.
Ærede Giustiniani. Ingen menn, døde som levende, vil stå ulønnet tilbake.
Det har du mitt ord på.
Har ikke det sin verdi?
Keiser, jeg har gitt deg mitt ord. Jeg blir her frem til byen er trygg.
Men du husker jo betingelsene du ga dem.
Keiser, jeg advarte om at italienerne kun ville kjempe så lenge de fikk lønn!
Ingen av dem er anstendige nok til å stå løpet ut,
men likevel sprader de rundt og kaller seg kristne!
Forsiktig, min herre.
Nå leker du med farlige våpen.
De samme våpen som står mellom dere og osmanene ved portene.
Det er ingen hemmelighet at skattkammeret er tomt.
Konstantinopel var bankerott.
Her er en mynt preget med keiser Johannes VIII,
Konstantins forgjenger.
Den er av sølv. En pen mynt.
Ser man på en mynt fra Konstantin XI...
Man ser forskjellen. Dette er sølv,
mens dette er flortynn kobber. Han hadde ingen penger.
Ærede Loukas, du er en svært så velstående mann.
Du skulle ikke ha stukket unna en slant til keiseren?
Jeg har alt skjenket ham rubbel og bit.
Alt jeg sitter igjen med, er mitt liv, og det skjenker jeg gladelig.
Konstantin står i gjeld. De skyldte penger.
Dette er et tragisk tilfelle.
Men Konstantin hadde kampånd.
Gud selv...
...vil bistå oss i nødens stund.
I et desperat forsøk på å betale leiesoldatene,
beordrer Konstantin at alle religiøse gjenstander skal smeltes om
og preges til mynt.
Det ser stadig dystrere ut i Konstantinopel,
men brått åpenbarer et glimt av håp seg mot horisonten.
Se!
Venetianerne har omsider samlet en armada og sendt den mot Konstantinopel.
Vi må melde fra!
Midt i mai blir ryktene om en diger, venetiansk flåte i Middelhavet sanne.
Krigsskip seiler mot Konstantinopel, og kommer romerne til unnsetning.
Mehmet fryktet først og fremst forsterkninger fra Venezia.
Jeg har gitt dere alle tenkelige fortrinn, og dere gir meg ingenting til gjengjeld.
Pasja Halil.
Du lovte meg byen.
Hvor er den?
Hvor er den?!
Det røde eplet vil snart falle.
-Vi må smøre oss med tålmodighet. -Er du blind?
Ser du ikke at tiden alt er ute?
Den kristne flåten er få dager herfra.
Hva vil du gjøre for å bøte på dette?
Ingenting?
De klokeste hodene i riket har ingenting å tilby meg?
Vik fra meg. Alle sammen.
Hva er det?
Jeg har kjent deg fra du var en pjokk. Din far overlot din utdanning til meg.
Spar meg for historietimen. Si meg for en gangs skyld hva du har på hjertet.
Det var dette jeg advarte mot.
Murene står støtt, uansett hvor store kanoner vi har.
Og du ser jo forsvarernes kampvilje. De vil dø, heller enn å overgi seg.
Vi er ti ganger så mange.
Hvis våre menn ikke kan vinne med slikt et overtak, står du ansvarlig.
Du er da kommandanten?
Konstantinopel vil falle, en vakker dag.
Men ikke under disse omstendighetene.
Tilby dem en ny fredsavtale. Jeg kan love deg at de vil godta den.
Be om hva som helst.
Vi vil fremstå som seierherrene.
Til gjengjeld lar du dem beholde byen sin, inntil videre.
Vend tilbake når de er svekket, og du er styrket.
Da blir utfallet uunngåelig.
La meg i det minste skissere opp fredsbetingelser, som du kan godkjenne.
Godkjenner du dem, kan vi sende bud til keiseren.
Når motgangen er som verst, er det fristende å pakke sammen og dra,
slik mang en beleiring har endt før.
Det var ikke avgjort at han ville vinne.
At den italienske flåten samlet seg i Middelhavet
var et kjærkomment blaff av håp for keiseren i Konstantinopel.
-Hvor lenge? -Seks dager.
Kan du holde tyrkerne så lenge?
Selvfølgelig!
Ærede Loukas, ærede Sphrantzes.
Sørg for at Giustiniani har alt han måtte trenge til å forsvare murene.
Vi må holde de osmanske svinene unna frem til flåten ankommer.
FEM MIL UTENFOR KONSTANTINOPEL
Sultan.
20. MAI 1453
En beskjed.
Det haster.
Hent hesten min!
Hva er ditt navn?
Ali.
Ali...
Jeg heter Ana.
Jeg kalte min mor Ana.
Vil jeg få se henne i himmelen?
Ja.
Det er jeg viss på.
Våre guder, de er...
De er ikke så forskjellige.
-Moder Mara. -Min sønn.
Jeg kom straks jeg fikk beskjeden.
-Hva gjør du her? Det er for farlig. -Jeg har viktig nytt.
Du må ikke forlate slagmarken.
Mine hoffastrologer har studert skyene, stjernene står i harmoni.
Tradisjonelt har hoffastrologer tolket
kometer og andre himmellegemer, eller meteorologiske hendelser,
som tegn på osmansk seier over fienden.
Tiden er inne for å angripe.
Husker du hva jeg sa for lenge siden?
En blodmåne skal skinne når alt synes tapt.
Har du sett på månen i natt?
Formørkelser er gjerne illevarslende, et tegn på ulykke,
men osmanske astrologer tolker formørkelser
som illevarslende for sine fiender, ikke osmanene selv.
Du må ikke ha tvil i ditt sinn.
Gå, nå. Neste gang vi møtes, sitter du på tronen i Konstantinopel.
Mehmet innså at det var nå eller aldri. Jærtegnene var lovende.
Betingelsene må være klare straks sultanen kommer tilbake.
Ja, pasja.
De færreste tror på horoskoper i våre dager.
Men på 1400-tallet var det en del av livet.
Guder og hellige ånder var høyt og lavt, og kunne innimellom gi seg til kjenne.
Det som for alvor svekket moralen i Konstantinopel under beleiringen,
var en måneformørkelse.
Gode Gud.
De så "blodmånen", som de kalte den.
Ifølge en spådom ville Konstantinopel falle etter en måneformørkelse.
Hva betyr det?
Sultan, vi har betingelsene klare.
Halil forsøkte fortsatt å få sultanen med på en gullkantet fredsavtale med fienden.
Troppene var rastløse. Mehmet kunne ikke fortsette stort lenger.
Har du ikke øyne, pasja?
Tiden er kommet!
Mine brødre!
Opp med haken, og gjør dere klare!
Profetene har talt.
Vår tid er kommet.
Tvil ikke. Tvil ikke på vår makt.
Allah vil stå hver og en av oss bi, og vi skal erobre byen!
Vi leser i forsvarernes krøniker at tyrkerne var jublende glade.
De trodde det betød slutten på byen.
Drikk opp, mine herrer.
Snart skal vi kjempe for livet.
Mehmet forbereder hæren på kamp.
Hans skjebne vil stå skrevet på Konstantinopels murer.
Sultan, jeg ber deg.
Ikke fremtving dette.
-Hvis vi mislykkes... -Mislykkes?!
Hvis venetianske galleier ankommer med 100 000 mann!
Hvis Cæsar står opp fra de døde for å lede Konstantinopels tropper!
-Ingen "hvis", vi må ta byen nå. -Det vil koste oss dyrt!
Igjen og igjen har du rådet meg til å gi opp, Halil. Du overtalte meg nesten.
Men min skjebne er beseglet.
Og din med den.
Sultan!
I kjølvannet av blodmånen, få timer før Mehmets siste angrep begynner,
blir han møtt med et apokalyptisk syn.
Lys lot til å skinne på Hagia Sofias tak.
Hva slags trolldom er dette?
Det forårsaket hysteri i byen. De trodde de så verdens undergang.
Jomfru Maria sies å være byens skytsengel.
Det sies at på Konstantinopels siste dag, så man henne forlate byen.
Allah har overgitt de vantro!
Tekst: Lene Blien