‎ADRIANOPOL
‎CU NOUĂ ANI ÎNAINTE DE ASEDIU
‎- Unde e prințul? ‎- În odaia lui, Sultana Mara.
‎Mahomed.
‎Iartă-mă.
‎N-ai de ce.
‎Legătura cu mama ta ‎nu se va pierde niciodată.
‎De-abia am cunoscut-o.
‎Nici nu-mi amintesc chipul ei.
‎Nu e bine să trăiești în trecut.
‎Dă-mi voie să-ți arăt ceva.
‎Vino!
‎Strămoșii credeau că luna sângerie ‎prevestește o schimbare mare.
‎Adu-ți aminte de ea, Mahomed.
‎Într-o zi se va întoarce ‎când vei avea cel mai mult nevoie.
‎Când totul va părea pierdut.
‎La sfârșitul lui aprilie, ‎romanii au încercat o manevră disperată,
‎atacând prin surprindere ‎flota otomană ancorată în Cornul de Aur.
‎Sunt întâmpinați de un zid de foc de tun,
‎atacatorii transformându-se astfel ‎în cei atacați.
‎Bei, crezi în profeții?
‎Cred în cuvântul Domnului.
‎Acum mulți ani, străbunul meu, ‎Osman, a avut un vis.
‎Un arbore de trandafir a ieșit din pământ.
‎Din rădăcinile lui au țâșnit ‎patru lanțuri muntoase
‎și apoi patru râuri.
‎Și, în jurul lor, au apărut ‎orașe frumoase și strălucitoare.
‎Frunzele mărețului arbore ‎s-au transformat în săbii scânteietoare.
‎Dintr-o dată, bătu un vânt puternic ‎și săbiile s-au îndreptat spre orașul...
‎Constantinopol.
‎Săbiile noastre sunt îndreptate acum ‎spre Constantinopol.
‎Împăratul va simți, în curând, ‎tăietura lor adâncă.
‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎Toate imperiile au un început
‎născut din sânge, oțel, ‎destin și cuceriri.
‎În 1453, împăratul roman, ‎Constantin al XI-lea
‎și sultanul otoman Mahomed al II-lea,
‎duc o bătălie epică pentru Constantinopol.
‎Pentru legendara cetate s-au bătut ‎23 de armate.
‎Toate au dat greș.
‎Din acest masacru va ieși victorios ‎un singur cârmuitor
‎care va schimba cursul istoriei ‎pentru următorii 300 de ani.
‎Pentru ca un imperiu să se ridice,
‎un altul trebuie să cadă.
‎CORNUL DE AUR
‎ZIUA 24 DE ASEDIU
‎Genovezii din Galata i-au avertizat ‎pe turci că se aproprie un atac
‎și bizantinii au de tras ponoasele, ‎fiindcă nu doar că e un eșec,
‎dar pierd și 200 de oameni prețioși.
‎E momentul ‎în care ambele părți își dau seama
‎că nimeni nu va fi cruțat.
‎Capitularea nu mai e o opțiune. ‎Trebuie să meargă până la capăt.
‎Ori mori, ori ești victorios. ‎Nu există altă alternativă.
‎Veștile despre ambuscada nereușită ‎a defensivei și soarta lor oribilă
‎cutremură tot Constantinopolul.
‎Netrebnicul acela mincinos, ‎Lomellini, ne-a trădat.
‎Va plăti pentru asta.
‎Ți-am zis că nu ne putem încrede ‎în mercenarii ăștia catolici.
‎Tu vorbești despre încredere?
‎De ce nu ne spui
‎de ce te-ai tot aventurat noaptea ‎dincolo de ziduri?
‎- Ai grijă, genovezule! ‎- Domnii mei!
‎Tu ar trebui să ai grijă, șarpe ce ești!
‎Încetați!
‎Vă sfădiți ca niște copii, ‎și imperiul luptă singur.
‎Dacă veți continua așa,
‎mai bine ne predăm turcilor.
‎Sultanul ne-a întrecut la fiecare mișcare
‎și nu mai avem timp.
‎Și nici ei.
‎Fiecare zi în care campează acolo ‎înseamnă o cărămidă pe umerii sultanului.
‎Speranța ne va surâde și nouă.
‎Există zvonuri zilnic despre o flotă...
‎Zvonuri încurajate de iscoadele noastre.
‎Bazate pe adevăr.
‎- Veneția a promis că trimite ajutor. ‎- Când?
‎Vor sosi, și zidurile vor ține,
‎ca întotdeauna.
‎Santinelele să fie alertate.
‎Trimiteți să caute flota.
‎Pe Constantin îl apasă ‎conștiința istoriei, să zic așa.
‎Poate că stăpânește ‎peste rămășițele unui imperiu,
‎dar e singurul care poate pretinde legitim
‎că e împăratul roman...
‎Dați-mi pace.
‎...cu o genealogie politică ‎care datează de la Augustus.
‎Era conștient de datoria lui ‎și era de modă veche, în acel sens.
‎Constantinopolul exista de atâta vreme,
‎încât era înconjurat de profeții.
‎Una spunea că orașul a fost fondat
‎de un împărat al cărui nume era Constantin
‎și a cărui mamă era Elena
‎și că va fi pierdut ‎sub un împărat cu același nume și mamă.
‎Din păcate, Constantin al XI-lea ‎se potrivea din punctul ăsta.
‎Nu voi fi Constantin ‎care a pierdut orașul lui Dumnezeu.
‎Soarta imperiului de 1100 ani
‎și a conducătorului lui
‎se va scrie în săptămânile următoare.
‎Bătălia aflându-se într-un impas,
‎ambele tabere se încăpățânează
‎și conturi mai vechi sunt reglate.
‎TRĂDĂTOR
‎MAI 1453
‎Asediul durează deja de două luni.
‎Tabăra otomană e năpădită de disperare.
‎Lupta ajunge ‎la un nou nivel de brutalitate.
‎În săptămânile ce urmează, trupele ‎lui Mahomed încearcă să atace orașul
‎doar pentru a fi respinse
‎de zidurile grav avariate, ‎încă în picioare,
‎și de trupele din defensivă, ‎conduse de Giustiniani.
‎Nu există nicio garanție ‎că asediul va avea succes.
‎Din mai multe privințe, ‎otomanii aproape că renunță.
‎În secolul al XV-lea era complicat ‎să organizezi o armată,
‎era complicat să hrănești o armată
‎și trebuia investit mult în arme și leafă,
‎mai existau și pierderile potențiale ‎de vieți omenești.
‎Populațiile în sec. al XV-lea ‎erau mult mai mici ca azi.
‎Fiecare moarte era multiplicată, ‎dacă vreți.
‎O persoană în minus ‎care să lucreze pământul.
‎Să plătească bir.
‎Să susțină o familie.
‎E un risc enorm.
‎Între ziduri, în același timp,
‎cei care se apără sunt extenuați, ‎zidurile le sunt erodate,
‎nu mai au hrană...
‎În fiecare zi, ‎sentimentul de disperare crește.
‎Icoanele cele mai sfinte ‎ale Constantinopolului
‎erau aduse pe zidurile cetății ‎în timpul asediului otoman.
‎Icoanele cu Iisus Pantocrator ‎și Fecioara Maria
‎sunt plimbate de-a lungul zidurilor ‎ca să încurajeze trupele.
‎Și, desigur, Fecioara a salvat ‎orașul de multe ori,
‎mai ales de oștirile otomane.
‎Înfricoșător, da,
‎dar fiecare tabără credea ‎că Dumnezeu e de partea ei,
‎într-un fel sau altul.
‎Asediul intră într-o fază nouă ‎în care atacurile sunt mai sângeroase,
‎tehnicile mai intense și lupta mai feroce.
‎Gândiți-vă la natura fizică ‎a războiului medieval.
‎Evident, existau arme, arcuri și săgeți
‎care îți dădeau posibilitatea ‎să omori de la distanță.
‎Dar o bună parte din luptă ‎se duce corp la corp,
‎cu săbii, topoare și sulițe.
‎Te face să te gândești ‎la natura viscerală a lucrului ăstuia...
‎A forței fizice de care e nevoie
‎ca să dai cuiva în cap cu un topor, ‎să-l străpungi în piept.
‎Te uiți în ochii cuiva
‎și vezi daunele provocate de arma ta.
‎Știi că, în următoarele clipe, ‎ai putea păți la fel.
‎Trebuie să fi fost îngrozitor.
‎ȘASE SĂPTĂMÂNI DE ASEDIU
‎Italianul de pe ziduri,
‎Giustiniani...
‎trebuie să ne ocupăm de el, pașă. ‎Vrea să mă momească.
‎Ce mi-ar plăcea ‎să mă ocup personal de el!
‎Îți admir entuziasmul, pașă Zaganos,
‎dar s-ar putea să nu fie nevoie.
‎La ce te gândești?
‎Domnia Ta!
‎Giustiniani!
‎Pașa Zaganos a înnebunit?
‎Ce are de gând?
‎Giustiniani!
‎Aduc solie de la însuși sultanul!
‎Măria Ta.
‎Tu ești coșmarul genovez ‎care bântuie zidurile.
‎Mi s-a spus și mai rău.
‎Pirat?
‎Tu și banda ta de nelegiuiți ‎m-ați costat mulți oameni,
‎dar mi-ai câștigat respectul.
‎Mă măgulești, Măria Ta.
‎Îți vorbesc drept, mercenare.
‎Dacă vrei măgulit, ‎întoarce-te la stăpânii tăi smiorcăiți.
‎Sunt prea ocupați să execute ‎prizonieri otomani, ca să mă lingușească.
‎Nu e lupta ta.
‎Ești un mercenar plătit, ‎așa că sunt dispus să te plătesc.
‎E cam târziu pentru asta, Măria Ta.
‎Există un zvon
‎că împăratul îți va da insula Lemnos,
‎în caz de izbândă.
‎Împăratul a mai promis insula
‎la încă trei ostași.
‎Ai auzit?
‎Măria Ta, nu se cuvine!
‎De unde știm că nu ne trădează?
‎Să trimitem săgeți în amândoi ‎și să terminăm!
‎Uită-te în jur, soldat.
‎Nu poți câștiga bătălia.
‎Nici nu trebuie.
‎Nu mai durează mult ‎și sosește oastea creștină.
‎Pe ei n-ai să-i învingi.
‎Mahomed motiva oamenii cum putea.
‎A încercat să-l ademenească pe Giustiniani
‎să i se alăture lui
‎și i-a oferit bani.
‎Părăsește inamicii,
‎și tu și ai tăi ‎veți primi pământ și avuții,
‎așa cum numai în vise ai visat.
‎Te voi numi bei al insulelor Mării Egee
‎sub protecția oastei mele.
‎Vei fi liber să ai daraverile tale,
‎fără să plătești bir.
‎Oferta mea te-ar face mai bogat ‎decât împăratul însuși.
‎Pentru Dumnezeu, despre ce vorbesc?
‎Spune-mi, Măria Ta...
‎ce mă împiedică ‎să tai capul Măriei Tale
‎și să-i pun capăt aici?
‎Soldat...
‎vreau răspunsul tău până la apus.
‎Pașa Zaganos m-a strigat pe nume.
‎Și tu fugi la el ca târfa lui?
‎Mărite Loukas! A ridicat un steag alb.
‎Era în interesul nostru ‎să știm ce are de zis.
‎Și ce a zis?
‎Pașa Zaganos m-a rugat ‎să-mi iau oamenii și să plec.
‎- În schimbul a ce? ‎- În schimbul vieților noastre.
‎Ne-ar cruța, dacă am fugi.
‎Navele otomane ‎aflându-se la Cornul de Aur,
‎și armata lui Mahomed așezată ‎lângă zidurile de pe țărm,
‎romanii sunt nevoiți să apere ‎Constantinopolul pe două fronturi.
‎Orașul încă e zdruncinat ‎după urmările sângeroase
‎provocate de atacul roman eșuat ‎asupra corăbiilor din golf.
‎În Constantinopol existau furie și blam ‎legat de atacul eșuat,
‎dar situația s-a înrăutățit ‎când și-au dat seama
‎că niște marinari au fost capturați.
‎Mahomed i-a tras în țeapă apoi ‎și i-a agățat lângă ziduri.
‎Cei asediați au răspuns
‎spânzurând câțiva prizonieri turci ‎de parapete.
‎Asistăm la un schimb de brutalitate ‎din partea celor două tabere
‎pe măsură ce asediul continuă.
‎După șase săptămâni de asediu,
‎ambele tabere se apropie ‎de punctul-limită.
‎E un moment traumatic și plin de haos.
‎Dar există și multe momente individuale ‎de patos, curaj...
‎Ridică-te!
‎...sacrificiu.
‎Oprește-te!
‎- E rănit. Nu vezi? ‎- Va primi lovitura sabiei mele.
‎Nu! Chiar nu ai milă deloc?
‎Rogu-te, lasă-mă să-l îngrijesc.
‎Papa predică să răspunzi răului cu bine.
‎Poate o pomană ca asta ‎ne va ajuta cauza în fața Domnului.
‎Am crezut că nu mai vii.
‎Mă țin de cuvânt.
‎Te voi duce oriunde dorești.
‎Corabia mea așteaptă în golf.
‎Dacă supraviețuim.
‎Golful e plin de vase turcești.
‎Cât le mai poți ține piept?
‎Disperare nu-ți șade bine, Therma.
‎Te voi duce departe, ‎departe de locul ăsta mizerabil.
‎Vei fi în siguranță aici.
‎Trebuia sa mă lași să mor.
‎S-au stins prea multe suflete.
‎Vreau să cred ‎că mai există bine pe lume.
‎Măria Ta.
‎Solie de la Constantinopol.
‎Măria Ta, îți mulțumesc ‎pentru oferta generoasă.
‎Am cugetat pe deplin, ‎dar mi-e teamă că trebuie să refuz.
‎Odată ce povestea asta sângeroasă ‎a luat sfârșit,
‎aș fi onorat ‎dacă Domnia Ta m-ar vizita în Lemnos.
‎SMEDEREVO, SERBIA
‎Vești de la Constantinopol?
‎Mahomed s-a împotmolit lângă ziduri.
‎Vestea mea te va încuraja.
‎Ce e asta?
‎Există o tradiție îndelungată
‎a practicării astronomiei și astrologiei
‎în zona Eurasiei.
‎Una dintre sarcinile astrologilor ‎era să creeze un moment prielnic.
‎Ideea de viitor, de necunoscut,
‎cum se va încheia asediul.
‎E adevărat?
‎Astrologii au confirmat. Sunt siguri.
‎Trebuie să duc personal solia.
‎În Constantinopol,
‎armata asediată se confruntă ‎cu o nouă problemă.
‎Măria Ta, avem nevoie de un miracol.
‎Am rămas fără aur și fără timp.
‎Unii dintre soldați amenință că vor pleca,
‎dacă nu le dăm simbria.
‎Căpușe!
‎Vor să sugă ‎și ultimul suflu de viață din oraș.
‎Oamenii mei vor sta sau pleca
‎în funcție de mine.
‎Senior Giustiniani, niciun om, ‎mort sau viu, nu-mi va rămâne dator.
‎Ai cuvântul meu.
‎Nu înseamnă nimic?
‎Măria Ta, ți-am dat cuvântul.
‎Voi sta până orașul e în siguranță.
‎Dar cunoști înțelegerea făcută cu ei.
‎Măria Ta, te-am avertizat ‎că recruții italieni vor lupta
‎doar cât va curge bănetul!
‎Niciunul n-are onoare ‎să stea până la sfârșitul asediului,
‎dar se bat în piept că sunt creștini!
‎Ai grijă, senior.
‎Te joci cu arme periculoase.
‎Aceleași arme care se află între tine ‎și otomanii de la poartă.
‎Senior Giustiniani, se știe ‎că nu mai e aur în trezorerie.
‎Constantinopolul era ruinat.
‎Există o monedă ‎a împăratului Ioan al VIII-lea,
‎predecesorul lui Constantin.
‎E din argint, o monedă frumoasă.
‎Dacă analizăm o monedă din timpul domniei ‎lui Constantin al XI-lea...
‎Se vede diferența. Asta e de argint,
‎și asta e de cupru subțire, fără altceva.
‎Era lefter.
‎Mărite Loukas, Domnia Ta ești un om bogat.
‎Nu ai nimic pus deoparte ‎să împrumuți împăratului?
‎I-am dat tot ce am avut.
‎Tot ce mi-a mai rămas e viața mea
‎și o dau bucuros și pe asta.
‎Constantin avea datorii.
‎E o chestiune destul de tragică.
‎Dar Constantin era un luptător adevărat.
‎Dumnezeu...
‎ne va ocroti în vreme de năpastă.
‎Într-o încercare disperată ‎de a plăti mercenarii,
‎împăratul Constantin ordonă ‎ca artifactele religioase să fie topite
‎și transformate în monede.
‎În timp ce situația devenea ‎tot mai disperată în Constantinopol,
‎o rază de speranță apare în Mediterană.
‎Privește!
‎Venețienii au pus cap la cap o armadă ‎pe care să o trimită Constantinopolului.
‎Să trimitem de veste Constantinopolului!
‎La mijlocul lui mai, zvonurile ‎despre o flotă venețiană de proporții
‎care se adună în Mediterană, ‎s-au adeverit.
‎Navele de luptă se pregătesc ‎să plece spre Constantinopol
‎ca să ajute armata romană.
‎Mahomed se temea cel mai mult de ajutorul ‎ce putea veni din partea Veneției.
‎V-am dat toate avantajele posibile.
‎În schimb, nu mi-ați oferit nimic.
‎Pașă Halil,
‎m-ai făgăduit orașul.
‎Unde e?
‎Mărul Roșu va cădea la timp.
‎- E nevoie de răbdare. ‎- Ești orb?
‎Nu vezi că nu mai e timp?
‎Au zis că flota creștină ‎e la câteva zile de aici.
‎Ce veți face să reparăm asta?
‎Nimic?
‎Cele mai strălucite minți ‎din imperiul meu nu-mi pot oferi nimic?
‎Pieriți din ochii mei. Cu toții.
‎Ce e?
‎Te știu de când erai mic copil.
‎Tatăl tău mi-a dat în grijă educația ta.
‎Lasă lecția de istorie.
‎Spune ce gândești, măcar o dată.
‎Te-am avertizat în privința asta.
‎Zidurile vor rezista, ‎oricât de mari ar fi tunurile noastre.
‎Se vede și în spiritul asediaților.
‎Mai degrabă mor decât să se predea.
‎Suntem de zece ori mai mulți.
‎Dacă oamenii tăi nu pot câștiga ‎cu așa un avantaj,
‎tu ești responsabil de eșecul lor.
‎Nu ești tu comandantul lor?
‎Constantinopolul va cădea, într-o zi.
‎Dar mă tem că nu în condițiile astea.
‎Mai oferă-le un armistițiu.
‎Îți garantez că vor fi de acord.
‎Cere tot ce vrei.
‎Vom fi văzuți învingători.
‎Și, în schimb, părăsim orașul, momentan.
‎Și ne întoarcem ‎când sunt mai slabi, și noi mai puternici.
‎Rezultatul va fi inevitabil.
‎Lasă-mă să întocmesc un armistițiu ‎pe care să-l aprobi.
‎Dacă ești de acord, ‎trimitem de veste împăratului.
‎Când situația devine urâtă,
‎există tentația de a părăsi tabăra ‎și pleca, pur și simplu,
‎cum s-a mai întâmplat ‎cu multe asedii ale orașului.
‎Nu exista garanție că ar fi câștigat.
‎Veștile despre flota italiană ‎care se adună în Mediterană
‎era o tresărire de speranță binevenită ‎pentru împăratul din Constantinopol.
‎- În cât timp? ‎- Cel mult șase zile.
‎Le poți ține piept turcilor atât?
‎Desigur!
‎Mărite Loukas, senior Sphrantzes,
‎aveți grijă ca senior Giustiniani să aibă ‎tot ce trebuie să apere zidurile.
‎Trebuie să le ținem la distanță ‎pe jigodiile alea otomane.
‎LA 50 DE KM DE CONSTANTINOPOL
‎Măria Ta.
‎20 MAI 1453
‎O solie.
‎E urgent.
‎Adu-mi calul!
‎Cum te numești?
‎Ali.
‎Eu sunt Ana.
‎Am strigat-o pe mama mea, Ana.
‎O voi vedea în Rai?
‎Da.
‎Precis.
‎Zeii noștri... nu sunt...
‎Nu sunt așa diferiți.
‎- Mamă Mara. ‎- Fiul meu.
‎Am venit de îndată ‎ce am primit solia ta.
‎De ce ești aici? E prea periculos.
‎Am vești importante.
‎Nu trebuie să părăsești câmpul de luptă.
‎Astrologii de la curtea mea ‎au urmărit cerul nopții.
‎Stelele s-au aliniat, Mahomed.
‎Există tradiția astrologilor de la curte
‎care interpretează diferite ‎fenomene meteorologice
‎sau cerești, cum ar fi cometele,
‎ca pe semne ale victoriei otomanilor ‎asupra inamicilor lor.
‎Acum e timpul să ataci.
‎Mai știi ce ți-am zis acum multă vreme?
‎Va apărea luna sângerie ‎când nu mai există speranță?
‎Te-ai uitat la lună în noaptea asta?
‎De obicei, eclipsele sunt considerate ‎semne de rău augur,
‎dar astrologii otomani le interpretau
‎ca fiind semne rele pentru inamicii lor, ‎nu pentru ei.
‎Să nu te îndoiești de tine.
‎Du-te acum.
‎Te voi revedea ‎pe tronul tău din Constantinopol.
‎Mahomed a realizat ‎că era acum ori niciodată.
‎Semnele erau prielnice.
‎De îndată ce se întoarce Măria Sa, ‎condițiile să fie pregătite.
‎Da, pașă.
‎Acum lumea nu mai crede în horoscop,
‎doar unii îl mai urmăresc.
‎În sec. al XV-lea era parte din viață.
‎Eram înconjurați de zei și spirite
‎care câteodată ni se arătau.
‎Ce a scăzut cu adevărat moralul, ‎în timpul asediului de la Constantinopol,
‎a fost o eclisă de lună.
‎Doamne Dumnezeule!
‎Au văzut „luna sângerie”, cum îi spuneau.
‎Constantinopolul ar fi căzut ‎după o eclipsă de lună, spunea o profeție.
‎Ce înseamnă?
‎Măria Ta, am întocmit condițiile.
‎Halil spunea să încerce ‎să se înțeleagă cu ei
‎și să obțină mulți bani de la ei.
‎Trupele erau nerăbdătoare. Mahomed ‎nu mai putea menține asta mult timp.
‎Nu ai ochi, pașă?
‎Ne-a sosit clipa.
‎Frații mei!
‎Adunați-vă și pregătiți-vă!
‎Profeții au cuvântat.
‎Vremea noastră este aproape.
‎Nu vă îndoiți. ‎Nu vă îndoiți de puterea noastră.
‎Allah va fi cu fiecare dintre noi
‎și vom cuceri orașul!
‎Citim în cronicile armatei asediate ‎că turcii erau euforici.
‎Credeau că se prezice sfârșitul orașului.
‎Paharul sus, seniori.
‎Curând, vom lupta pentru viețile noastre.
‎Mahomed își pregătește armata de luptă.
‎Destinul lui stă scris ‎pe zidurile Constantinopolului.
‎Măria Ta, te implor.
‎Nu mai continua.
‎- Dacă dăm greș... ‎- Dacă!
‎Dacă galioane venețiene ‎sosesc cu 100.000 de oameni!
‎Dacă Cezar se întoarce din mormânt ‎să conducă trupele lui Constantin?
‎Gata cu întrebările! ‎Trebuie să cucerim orașul.
‎Prețul va fi mare.
‎Mi-ai cerut să renunț, ‎pașă Halil, iar și iar,
‎și aproape că am făcut-o.
‎Dar soarta mi-e pecetluită
‎și a ta la fel.
‎Măria Ta!
‎După luna sângerie
‎și cu câteva ore înainte ‎ca Mahomed să lanseze atacul final,
‎e întâmpinat de o priveliște apocaliptică.
‎Lumini par a străluci ‎pe acoperișul Hagia Sophia.
‎Ce vrăjitorie e asta?
‎A creat o atmosferă de isterie în oraș.
‎Părea a fi sfârșitul lumii.
‎Se presupunea că orașul era apărat ‎de Fecioara Maria.
‎Există povestea ‎că în ultima zi a Constantinopolului
‎a fost văzută părăsind orașul.
‎Allah i-a abandonat pe ghiauri!
‎Subtitrarea: Andra Foca