28. TOUKOKUUTA 1453
PIIRITYKSEN 8. VIIKKO
Tunteja ennen Mehmedin viimeistä hyökkäystä -
enteilevä näky järkyttää molempia puolia.
KONSTANTINOPOLI ITÄ-ROOMAN VALTAKUNNAN PÄÄKAUPUNKI
Miksi Herra on hyljännyt meidät?
Onko kohtalomme joutua ottomaanien käsiin?
Kaupunki ei ole vielä menetetty.
Niin. Venetsian joukot ovat matkalla.
Elleivät he saavu huomenna, apu on turhaa.
Huhu 40 aluksen pikaisesta saapumisesta -
on kiertänyt jo viikkoja,
mutta niiden tarkkaa sijaintia ei tiedetä.
Kaikki osapuolet halusivat elättää toivoa.
On luonnollista haluta toivoa, että pelastus tulee.
"Länsi ei unohda meitä."
Tiedetään, että Venetsia on päättänyt lähettää apua,
laivaston ja sotilaiden muodossa.
Apujoukot ovat matkalla.
He tähystävät muurilta merkkejä siitä päivästä toiseen,
mutta sitä ei saavu.
Voimme pidätellä turkkilaisia vielä, keisari. Vannon sen.
Lordi Giustiniani?
Muurit kestävät kyllä.
Turkkilaiset ovat kärsineet kovia tappioita joka hyökkäyksessä.
Teidän ei tarvitse vakuuttaa minua, Giustiniani.
Jaan kohtaloni kaupungin kanssa.
Ehkä teidän ei tarvitse, keisari.
Minulla on ystäviä Galatassa. He ovat tarjoutuneet viemään meidät,
teidät ja hovinne kaupungista.
-Lähtisinkö kaupungista? Nyt? -Ei se olisi hävettävää.
Hylkäättekö taistelun?
Itsemurha ei tuo kunniaa. Turkkilaiset katkovat kaulamme.
-Katkaisen kaulanne, pelkuri! -Hei!
Lordi Loukas,
jättäisittekö keisarinne ja maanmiehenne tällaisella hetkellä?
Olen huolissani vain keisarin turvallisuudesta.
Jos tämä on -
Rooman valtakunnan loppu,
kuolen puolustaen sitä.
Jos välitätte minusta ja valtakunnastanne,
nostakaa miekkanne ja liittykää taisteluun kanssani!
Kirjoitamme nimemme historiaan kohtalon hetkellä!
NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Joka valtakunnan synty vaatii verta, rautaa, rikkauksia ja valloituksen.
Vuonna 1453 Rooman keisari Konstantinus XI -
ja ottomaanien sulttaani Mehmed II -
kävivät valtavan taistelun Konstantinopolista.
23 armeijaa on koettanut vallata tarunomaisen kaupungin -
onnistumatta siinä.
Yksi hallitsija nousee raunioista voittajana -
ja muuttaa historian suunnan -
seuraavan 300 vuoden ajaksi.
Yhden valtakunnan nousu -
edellyttää toisen tuhoa.
Turkkilaiset keskittävät hyökkäyksensä maamuureille.
Pyhän Romanoksen portti on hyökkäyksen pääkohde.
Se on lähes tykkien tuhoama,
ja joukot ovat kokoontuneet suoraan sitä vastapäätä.
Meidän on koottava kaikki joukot -
tuohon.
Lordi Giustiniani, saatte kaiken, mitä meillä on.
Tarvitsemme jokaisen taisteluikäisen miehen.
Vanhukset ja papisto voivat puolustaa merimuuria.
Lordi Loukas, tiedämme turkkilaisten hyökkäävän tästä.
Tarvitsemme tykkinne heti Pyhän Romanoksen portille.
Ei tule kuuloonkaan.
Tarvitsen niitä Kultaisen sarven puolella.
Laivat odottavat hyökätäkseen.
He eivät hyökkää Sarven puolelta.
Riski on liian suuri. He tekevät rynnäkön portille.
Tarvitsen kaikki tykit sinne.
Lordi Giustiniani, osaatte puolustaa porttia ilman tykkejäni.
Olette sodankäynnin mestari,
eikö niin?
Se ei ollut pyyntö.
En ota käskyjä katolilaiselta merirosvolta.
Olen tappanut satoja tämän piirityksen aikana.
Yksi lisää ei merkitse mitään.
Riittää!
Meillä ei ole aikaa riitelyynne.
Saatte tykit, lordi Giustiniani.
Mutta tämä saa loppua.
Selvitämme tämän turkkilaisten lähdettyä.
Ihmisillä on loputon kyky riidellä,
jopa kun he ovat uhan alla.
Konstantinus toimii sovittelijana Giustinianin -
ja Notarasin välillä ja muistuttaa: "Meillä on suurempikin ongelma."
Teidän armonne,
-kapteeni Tommaso tuo tärkeitä uutisia. -Tuo hänet sisään.
Viikkoja aiemmin -
Konstantinus oli lähettänyt tähystäjiä etsimään Venetsian laivoja.
Niiden saapuminen voisi pelastaa kaupungin.
Pääsimme saarrosta läpi.
Tähystimme merta aamusta iltaan,
mutta emme nähneet laivoja.
Uutinen tarkoitti, että laivat eivät saapuisi -
vielä ainakaan viikkoon.
Roomalaiset olivat omillaan.
Kiitos, kapteeni.
Konstantinus ei voinut antautua.
Hän ei voinut antaa periksi, sillä hänen harteillaan oli -
enemmän kuin henkilökohtainen kunnia tai hänen omat ja perheensä toiveet.
KIRJAILIJA
Hän oli ruumiillistuma jostakin, joka oli saanut alkunsa -
tuhat vuotta aikaisemmin, kun kaupungin perusti -
hänen kaimansa Konstantinus Suuri,
joka nimesi perustamansa kaupungin itsensä mukaan.
1400-luvulle asti -
kaupunki oli pysynyt jatkuvasti -
Rooman valtakunnan ja kristinuskon piirissä.
Se oli liikaa yhden miehen poisheitettäväksi.
Konstantinus sanoo: "Tämä on minun kansani,
joka on kuolemisen arvoinen. En anna sen kuolla yksin.
Aion johtaa sitä ja kuolla sen kanssa."
29. TOUKOKUUTA 1453
Päivä alkaa 29. toukokuuta ennen auringonlaskua.
Mehmed ymmärtää,
että hetki on nyt tai ei koskaan.
Mehmed määrää tykistönsä pommittamaan vielä kovemmin -
heikentyneitä muureja.
Genovalainen laiva valmistautuu lähtöön Kultaisessa sarvessa.
Ota mukaan, kenet voit. Menkää Chiosille.
Ei, en jätä sinua!
Jos välität minusta, lähdet.
Saan voimia, kun tiedän, että olet turvassa.
Lupaa minulle...
Lupaa, että tapaamme Chiosilla.
Mene nyt.
Taidamme ansaita palkankorotuksen.
Lähetetään heidät helvettiin.
Helvettiin!
Giustiniani jäljellä olevine miehineen -
käy asemiin sisä- ja ulkomuurin väliin Pyhän Romanoksen portille.
Alueelle, josta tulee pian kuoleman kenttä.
Genovalaisten palkkasotureiden joukolla -
on kaksi tietä ulos.
Voitto tai kuolema.
23 armeijaa on koittanut vallata tämän kaupungin -
onnistumatta siinä.
Oma isäni -
kukistui näillä muureilla kuten monien teidän isät,
jotka taistelivat mukana.
Tänä yönä -
kostamme heidän kohtalonsa!
Se on Allahin tahto.
Profeetta on sanonut:
"Valtaatte Konstantinopolin.
Sen päälliköstä tulee uljas päällikkö.
Sen armeijasta tulee uljas armeija."
Tehkäämme ennustuksesta totta.
Sen jälkeen -
aloitamme uuden aikakauden kovan työn ja järkemme avulla.
Punainen omena annetaan uskollisille.
Mehmed todella tietää, mitä tehdä ja milloin.
Hän valloittaa ja ottaa haltuun rikkaudet,
mutta vetoaa myös sotilaiden uskoon.
"Jumala on kanssamme ja vie meidät voittoon."
Hän johtaa esimerkillään.
"Olen mukananne,
siksi voitamme."
Konstantinopolin muurien sisäpuolella -
keisari valmistaa miehiään taisteluun.
Taistelu ratkaisee kaupungin kohtalon.
Miehet!
Tiedätte, mitä odottaa muurien ulkopuolella.
Älkää pelätkö.
On etuoikeutemme -
saada puolustaa tätä kaupunkia, jonka Konstantinus Suuri rakensi tyhjästä!
Olemme suojelijoita,
jotka ovat estäneet islamin leviämisen Eurooppaan jo tuhannen vuoden ajan.
Jos Rooman mahtava valtakunta -
kaatuu tänä yönä,
se ei käy helposti.
Teroittakaa miekkanne ja kovettakaa sielunne,
sillä taistelemme veljinä, roomalaisina!
Augustus,
Justinianus -
ja Konstantinus.
He seuraavat taisteluamme!
Konstantinus pitää mahtavan puheen -
ennen taistelun alkua sekä italialaisille että bysanttilaisille.
Hän muistuttaa bysanttilaisia -
heidän esi-isistään,
Rooman menneistä sankareista,
ja kannustaa heitä sanomalla:
"Olkaa esi-isienne arvoisia."
Luulen, että tuolla hetkellä kun sitä vaadittiin, hän oli tehtävän mittainen.
Hän oli valmis kuolemaan sen puolesta, mihin uskoi.
Antakaa hälytys.
Lähettäkää Bashi-bazoukit.
Eteenpäin täysillä!
Hyökätkää!
Bashi-bazouk tarkoittaa kirjaimellisesti "hulluja päitä".
Hurja ja arvaamaton vapaaehtoisjoukko -
on Mehmedin ensimmäinen hyökkäysjoukko.
He hyökkäävät vaiheittain ennen auringonnousua.
Hän lähettää uhrattavan joukon ensin.
Se on tykinruokaa.
Valmistautukaa, pojat!
Jännittäkää nuolet!
Tähdätkää!
Ampukaa!
Ensimmäinen hyökkäysvaihe oli uhrattavien joukko, ja se kesti muutaman tunnin.
Puolustusjoukot väsyivät.
Sillä aikaa ottomaanit valmistautuivat toiseen vaiheeseen.
Lähettäkää kantasotilaat.
Ottomaanien kurinalaiset kantasotilaat eivät ole lainkaan kuin Bashi-bazoukit.
He ovat pelätyin armeija Balkanilla.
Palkkasotilaat ja ulkomaiset asiantuntijat piirityksessä on usein unohdettu.
Se on nähty taisteluna kristittyjen ja muslimien välillä.
Molempien uskontojen edustajat -
eri puolilta maailmaa auttoivat toisiaan maksua vastaan.
Tähdätkää!
Ampukaa!
Tähdätkää!
Rynnäkköön!
Ampukaa!
Laukaiskaa kanuunat!
Giustiniani muuntaa pienet kanuunat -
kotitekoisiksi haulikoiksi.
Ottomaanit menettävät paljon miehiä,
mutta hyökkäys jatkuu.
Giustiniani miehineen ryntää muurin ulkopuolelle -
ja vallihautaan.
Turkkilaisista ei ole Giustinianille vastusta, herra.
Toivoa on vielä.
Mehmed lähettää useita hyökkäysjoukkoja,
mutta neljän tunnin taistelun jälkeen -
taistelu kääntyy puolustusjoukkojen eduksi -
eivätkä ottomaanit saavuta muureja.
Sulttaani, joukot on vedettävä ja kasattava.
-Roskaa. -Olemme häviämässä.
-Hyökkäämme uudelleen. -On vain janitsaarit.
-Lähetä heidät! -Jos häviämme, olemme mennyttä!
-Jos häviämme. -Sulttaani, harkitkaa vielä.
Valtaan kaupungin!
Tämä on hulluutta!
Pois tieltä, vanha mies.
Hyökkäyksen kaksi ensimmäistä vaihetta -
eivät onnistu rikkomaan kaupungin puolustusta.
Kuuluisat janitsaarit -
ovat sulttaanin viimeinen ja ainoa toivo Konstantinopolin valtaamiseksi.
Urheat janitsaarit!
Olette puolustaneet valtakuntaa pelotta jo yli sata vuotta -
seisoen sulttaanin ja kaaoksen välissä.
Nyt -
määrään teidät hyökkäämään ja luomaan kaaosta.
Ottakaamme Omena!
Hyökätkää!
Vangitkaa sulttaani!
Sulttaani!
Vallan painopiste siirtyy taas -
janitsaarien hyökkäyksen edetessä -
Pyhän Romanoksen porttia kohti.
Janitsaarit olivat ottomaanien armeijan pelätyin joukko.
Giustiniani seuraa miehiään.
Hyökkäävät janitsaarit ovat koulutetuimpia ja kurinalaisimpia -
sekä fanaattisen uskollisia.
He huutavat, ja heillä on värikkäät asut.
Rummut soivat.
Sen on täytynyt olla kauhistuttavaa.
Janitsaarien armoton eteneminen -
alkaa heikentää Giustinianin joukkojen epätoivoista puolustusrintamaa...
Vetäytykää!
...ja he joutuvat vetäytymään taktisesti -
muurien suojaan.
Mene! Mene jo!
Tulkaa. Mene!
Kaupungissa ihmiset joutuvat paniikin valtaan -
janitsaarien lähestyessä Pyhän Romanoksen porttia.
Vetäytykää!
Tuokaa joukot sisään ja sulkekaa portti.
Kyllä, herra!
Vetäytykää!
Mene!
He tulevat!
Sulkekaa portti!
Miehiä on vielä ulkona!
Sulkekaa se!
Portti on auki! Vauhtia, miehet!
Sulkekaa portti nyt!
Hän tarvitsee lääkärin. Muuten hän ei selviä.
Jalkajouset, tulta!
Vauhtia, miehet! Vauhtia!
Tehkää tietä!
-Minne viette häntä? -Hän tarvitsee lääkärin.
Hän ei voi lähteä, tai miehet hylkäävät taistelun.
Olen pahoillani.
Ette voi lähteä, Giustiniani.
Menetämme kaupungin.
Tilanne on toivoton, keisari.
Pelastautukaa.
Giovanni Giustiniani taisteli hyvin.
Hän taisteli urheasti,
kunnes ei taistellut. Piirityksen viimeisenä päivänä hän...
Hän ansaitsee kunniaa.
Hän taisteli urheasti, mutta pakeni. Hän haavoittui ja ymmärsi, ettei toivoa ollut.
Peli oli menetetty. Se tiedettiin.
Kertomukset vaihtelevat siitä, mitä tapahtui.
Giustinianilla -
ei enää riittänyt -
energiaa eikä taistelutahtoa.
Tämä on ratkaiseva hetki.
Joukot näkevät Giustinianin poistuvan,
ja koko puolustusjoukkojen taistelutahto romahtaa.
Löimme heidät!
Hyökätkää eteenpäin!
Vetäytykää!
Komentaja on jättänyt taistelun!
Vetäytykää!
Kestettyään Mehmedin tykistötulta kaksi kuukautta -
suuri osa ulkomuurista on tuhoutunut.
Puolustusjoukot ovat alakynnessä,
kun tuhannet ottomaanit rynnistävät sisään muurien raoista.
Hyvä Jumala.
Rakas kaupunkimme -
on menetetty.
Menkää nopeasti Marmaranmuurille, kun vielä ehditte.
Ei, majesteetti.
Laiva odottaa meitä satamassa.
Voimme paeta, jos lähdemme heti.
Jumala odottaa minua, ystäväni.
Se on velvollisuuteni.
Pelastautukaa.
-En aio jättää teitä. -Käsken teitä lähtemään.
Kertokaa maailmalle,
kuinka urheasti -
roomalaiset taistelivat.
Morior invictus.
Tämä hetki on paljastava.
Sphrantzes kehottaa keisaria pakenemaan.
Hän sanoo: "Laivamme pääsevät läpi saarrosta."
Ja Konstantinus olisi voinut suostua,
mutta hän kieltäytyy Sphranzesin ehdotuksesta.
"Tämä on minun kansani.
En anna sen kuolla yksin. Aion johtaa sitä ja kuolla sen kanssa."
Se on merkittävä päätös.
Keisari näki turkkilaisten tulvivan sisään.
Hän tiesi kuolevansa.
Mahdollisuutta voittoon ei ollut.
Silti hän sanoi viholliselleen:
"Ei!"
Hänen vastauksensa on sama kuin spartalaisten vastaus -
Leonidakselle Thermopylain solassa.
"Kuolen mieluummin seisten kuin elän polvillani."
Hän syöksyy taistelun kiivaimpaan kohtaan,
eikä häntä nähdä enää.
Kiirehtikää!
Naiset ja lapset ensin!
Jos Giustiniani olisi taianomaisesti kadonnut taistelua edeltävänä yönä,
hänet ehdottomasti muistettaisiin sankarina.
Kaupunki kuuluu nyt turkkilaisille.
Jos lähdette nyt, pääsette saarrosta läpi.
Mennään!
Mennään.
Lähdetään.
Valitettavasti osoitettuaan uskomatonta voimaa ja rohkeutta -
hän pakenee...
Nostakaa purjeet!
...ja lopulta kuolee.
Venetsian pelätty Konstantinopoliin matkalla oleva laivue -
ei saavu koskaan.
Venetsialaiset odottivat ja odottivat.
Lopulta he saivat sotalaivueen kokoon -
lähetettäväksi Konstantinopoliin,
mutta se lähti liian myöhään.
Se ehti Egeanmerelle vasta,
kun Konstantinopoli oli jo kaatunut.
Ristiretket olivat menneisyyttä.
29. TOUKOKUUTA 1453
Toukokuun 29. päivänä 1453 -
sulttaani Mehmed II saapuu Konstantinopoliin.
Hän on 21-vuotias -
ja julistaa itsensä "Kayser-i Rumiksi",
uudeksi Rooman keisariksi.
Ottomaanit kutsuvat vastedes häntä nimellä "Fatih",
"Valloittaja".
Hän oli saavuttanut jotakin,
jota monet olivat siihen asti -
1 700 vuoden ajan yrittäneet ja epäonnistuneet.
Hän kukisti Rooman keisarikunnan -
ja teki sen vain 21-vuotiaana.
Konstantinuksen kukistuttua -
Konstantinopolista tulee Istanbul,
ottomaanien valtakunnan pääkaupunki.
Mehmed valtaa kaupungin ja marssii suoraan Hagia Sofiaan.
Se on koko Euroopan suurin rakennus.
On kuvattu, kuinka hän kulki rakennuksen läpi -
ja sen kupolien päällä -
ihaillen sen kauneutta.
Hän kuvaili sen tuntuvan siltä -
kuin olisi taivaan valtakunnassa.
Tunne ei ole vain symbolinen.
Hänelle kyse on mystiikasta, täyttymyksestä -
ja hadithin perinteestä, jonka mukaan -
Konstantinopolin valtaaja on Jumalan siunaama.
Sulttaani,
suurherttua on löytynyt.
Entä keisari?
Ei vielä.
Tuokaa hänet sisään.
Ei lähemmäs.
Tervehdys, sulttaani.
Olen Loukas Notaras,
suurherttua ja sotajoukkojen ylin komentaja.
Teidän korkeutenne, tarjoudun palvelukseenne.
Voittonne kunniaksi olen tuonut teille lahjan.
Miksette antanut sitä keisarille, kun hän tarvitsi sitä?
-Herra, minä... -Olette liero!
Omitte rikkauksia, kun ympärillä näännytään.
-Sulttaani, ette ymmärrä. -Minä -
en ymmärrä?
Tarkoitukseni on kunniallinen.
Kysykää visiiriltänne.
-Çandarlı Halililta? -Yritimme päättää piirityksen -
ilman verenvuodatusta.
Kutsukaa hänet. Hän vahvistaa kertomani.
Viekää tämä rakki ulos. Hän ei tarvitse päätään.
Älkää! Sulttaani!
Älkää, ei!
Ei, armoa!
Armoa!
Onnittelut, sulttaani.
Olette saavuttanut suuren voiton.
Kiitos,
opettajani.
Mitä aiotte tehdä uudella aarteellanne?
Siitä tulee valtakuntani pääkaupunki.
Uusi Rooma.
Siitä tulee upea.
Niin.
Opettaja,
kun isäni palasi -
ja otti valtaistuimen minulta,
muistatteko, mitä sanoitte?
Sanoitte:
"Kun vuoronne koittaa,
astutte valtaan oikeutetusti -
ja heitätte menneisyyden painon."
Ja nyt olette oma hallitsijanne.
Miksi ette uskonut minuun?
Tein kaikkeni,
jotta menestyisitte.
Nyt vetäydyn maanpakoon vapaaehtoisesti.
Ette maanpakoon.
Suurvisiiri.
Viekää Çandarlı Halil ystävänsä Loukas Notarasin seuraan.
Mielelläni.
Sulttaani, tein kaiken palvellakseni teitä.
Muistakaa se, kun olette vanhempi.
Jos elätte vanhaksi.
Kiitos opetuksistanne, opettaja.
Painan ne kaikki mieleen.
Siitä puhutaan Konstantinopolin kaatumisena.
Ei se kaatunut. Mikään ei kaatunut. Se oli valloitus.
Konstantinopolin valloitusta pidetään -
ensimmäisenä tykkien avustamana sotavoittona kaupunkihyökkäyksessä.
Se oli valtava tapahtuma, joka osoitti, kuinka tehokkaasti tykit murtavat muureja.
Muurien rakentamisesta tuli turhaa.
Historiassa on vain muutama ihminen,
jota voi kutsua maailman valloittajaksi.
Mehmed Valloittaja -
muutti monin tavoin maailman historian luonnetta.
Suurimperiumi hallitsisi -
kolmasosaa Euroopasta, suurinta osaa Pohjois-Afrikkaa,
koko Lähi-itää kohti Persianlahtea -
ja jopa joitain Kaakkois-Aasian osia.
Tämä on hetki,
jolloin ottomaanien valtio muuttuu merkityksettömästä ruhtinaskunnasta -
kristinuskon ja islamin välillä -
maailmanpolitiikan dominoivaksi voimaksi seuraavan 300 vuoden ajaksi.
Poikani, Punainen omena on teidän.
Se on palkinto uudesta valtakunnastanne.
Ja niin -
aikamme alkaa.
Tekstitys: Meri McMillan