‫- 28 במאי, 1453 -‬
‫-השבוע השמיני של המצור -‬
‫שעות לפני שמהמט מוציא לפועל ‬ ‫את ההתקפה הסופית שלו,‬
‫מראה מבשר רעות מטלטל את שני הצדדים.‬
‫- קונסטנטינופול‬ ‫הבירה של האימפריה הרומית המזרחית -‬
‫מדוע אלוהים נטש אותנו?‬
‫האם הגורל שלנו הוא להיזרק ‬ ‫לכלבים העות׳מאנים?‬
‫העיר עוד לא אבדה, לורד.‬
‫כן. הצי הוונציאני בדרך לכאן.‬
‫אלא אם כן הם יגיעו מחר,‬ ‫הם לא יועילו לנו.‬
‫שמועות על ההגעה הקרובה‬ ‫של צי בעל 40 ספינות הסתובבו במשך שבועות,‬
‫אבל מיקומו המדויק נשאר לא ידוע.‬
‫אני חושב שכל מי שהיה מעורב‬ ‫קיווה כנגד כל הסיכויים.‬
‫אני חושב שזה טבעי לרצות לקוות‬ ‫שהגאולה תגיע.‬
‫"המערב לא יכול לשכוח אותנו."‬
‫הם יודעים שוונציה הצביעה למען שליחת עזרה,‬
‫בצורת הצי שלהם והחיילים שלהם.‬
‫אז הצי התומך, בדרך.‬
‫כל יום הם עולים לשם ומחפשים אותו,‬
‫יום אחר יום אחר יום,‬
‫והוא לא מגיע.‬
‫אנחנו יכולים לעצור את הטורקים, הקיסר.‬
‫אני נשבע לך.‬
‫לורד ג׳יסטיניאני?‬
‫החומות יחזיקו, לורד.‬
‫הטורקים סבלו אבדות קשות ‬ ‫בכל פעם שהם התקיפו.‬
‫אני הוא לא זה שצריך להשתכנע,‬ ‫ג׳יסטיניאני היקר.‬
‫האמונה שלי לא עוזבת את העיר הזו.‬
‫אולי זה לא חייב להיות כך, הקיסר.‬
‫יש לי כמה חברים טובים בגלאטה.‬ ‫הם הציעו לקחת אותנו...‬
‫אותך ואת אנשיך מחוץ לעיר.‬
‫לעזוב את העיר? עכשיו?‬
‫אין בזה בושה.‬
‫אתה תנטוש את הקרב?‬
‫אין כבוד בהתאבדות.‬ ‫הטורקים ייקחו את ראשינו.‬
‫אני אקח את שלך עכשיו, פחדן!‬ ‫-היי!‬
‫לורד לוקאס,‬
‫אתה תעזוב את הקיסר שלך‬ ‫ואנשיך ברגע שכזה?‬
‫אני כמובן מודאג מביטחונו של הקיסר.‬
‫אם זה יהיה סופה של האימפריה הרומית...‬
‫אמות בזמן שאגן עליה.‬
‫כל מי שאוהב אותי... ואת האימפריה...‬
‫קחו את החרבות שלכם‬ ‫והצטרפו אליי לקרב הזה!‬
‫הבה נכתוב את ההיסטוריה שלנו‬ ‫בשעות הגורליות האלה!‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫לכל אימפריה יש התחלה,‬
‫שנבנתה בדם, פלדה, הון וכיבוש.‬
‫בשנת 1453, הקיסר הרומי קונסטנטין ה-11‬
‫והסולטן העות׳מאני מהמט השני‬
‫מנהלים קרב אפי על קונסטנטינופול.‬
‫עשרים ושלושה צבאות ‬ ‫ניסו לכבוש את העיר האגדית.‬
‫כולם נכשלו.‬
‫מתוך הטבח, שליט אחד ייצא מנצח‬
‫וישנה את מהלך ההיסטוריה‬
‫למשך 300 השנים הבאות.‬
‫כדי שאימפריה אחת תעלה,‬
‫אחת אחרת צריכה ליפול.‬
‫הטורקים ירכזו את המתקפה שלהם‬ ‫על חומת היבשה.‬
‫השער של הקדוש רומאנוס‬ ‫יהיה המטרה העיקרית שלהם.‬
‫הוא כמעט נהרס לחלוטין‬ ‫על ידי התותחים שלהם,‬
‫והם עורמים את החיילים שלהם ישירות ממול.‬
‫אנחנו חייבים להגן עם כל מה שיש לנו.‬
‫שם.‬
‫לורד ג׳יסטיניאני,‬ ‫אתה תקבל כל מה שנוכל לתת.‬
‫נצטרך את כל הגברים בגיל לחימה.‬
‫נוכל לתת לזקנים ולכמורה‬ ‫להגן על החומות לכיוון הים.‬
‫לורד לוקאס...‬
‫בידיעה שהטורקים יגיעו לכאן...‬
‫אני צריך שתזיז את התותחים שלך מיד ‬ ‫לשער של הקדוש רומאנוס.‬
‫זה לא בא בחשבון.‬
‫אני צריך שהם יגנו על החומות‬ ‫ לאורך קרן הזהב.‬
‫ראית את הספינות שלהם שמחכות להתקיף.‬
‫הם לא יגיעו מהקרן.‬
‫זה סיכון גדול מדי.‬ ‫הם יסתערו על השער הזה.‬
‫אני צריך שכל התותחים שלנו יעצרו אותם.‬
‫לורד ג׳יסטיניאני, אני בטוח ‬ ‫שתמצא דרך להביס אותם בלי התותחים שלי.‬
‫אתה גאון צבאי.‬
‫הלא כך?‬
‫זוהי לא בקשה.‬
‫אני לא לוקח פקודות מפירטים קתוליים.‬
‫הרגתי מאות במצור הזה.‬
‫עוד אחד לא ישנה לי.‬ ‫-מספיק!‬
‫אין זמן להתקוטטות הקטנונית הזאת.‬
‫אתה תקבל את התותחים שלך, לורד ג׳יסטיניאני.‬
‫אבל תסיים את זה עכשיו.‬
‫אנחנו ניישב את זה אחרי שהטורקים ילכו.‬
‫לבני אדם יש את היכולת האינסופית להתווכח,‬
‫אפילו כאשר קיים איום של הכחדה.‬
‫קונסטנטין צריך להרגיע‬ ‫את ג׳יסטיניאני ונוטאראס‬
‫ולגרום להם להבין‬ ‫ש"יש לנו בעיה יותר גדולה פה".‬
‫אדוני, קפטן תומאסו חזר עם חדשות דחופות.‬
‫שלח אותו פנימה.‬
‫שלושה וחצי שבועות מוקדם יותר,‬
‫קונסטנטין שלח תצפיתנים‬ ‫למצוא את הצי הוונציאני.‬
‫הגעתם הקרובה יכולה להציל את העיר.‬
‫יצאנו מהמצור, אדוני.‬
‫סרקנו את הים משקיעה ועד זריחה.‬
‫אבל לא ראינו ספינות.‬
‫החדשות הרעות משמען שהצי הוונציאני‬
‫יגיע רק עוד שבוע לפחות.‬
‫הרומיים נשארו לבדם.‬
‫תודה, קפטן.‬
‫קונסטנטין לא יכול היה להיכנע.‬
‫הוא לא יכול היה לוותר כי הוא סחב על כתפיו‬
‫יותר מכבודו האישי והתקוות שלו...‬
‫עבורו ועבור משפחתו.‬
‫הוא היה ההתגלמות של משהו שהתבסס בעבר‬
‫אלף שנים לפני כן‬ ‫עם היסודות של העיר ההיא‬
‫בידי הקיסר איתו הוא חלק את שמו,‬ ‫קונסטנטין הגדול,‬
‫אשר הקים את העיר וקרה לה על שמו.‬
‫ומהמאה ה-15,‬
‫זה היה סיפור כמעט רציף‬
‫של שלטון קיסרות ונצרות,‬
‫וזו הייתה יותר מדי אחריות‬ ‫מכדי שאדם אחד ישליך אותה.‬
‫קונסטנטין אומר, "אלה אנשיי,‬
‫ושווה למות. אני לא אניח להם למות לבד.‬
‫אני אוביל אותם ואמות איתם."‬
‫- 29 במאי, 1453 -‬
‫היום מגיע, ה-29 במאי, לפני הזריחה.‬
‫מהמט מבין שזה עכשיו או לעולם לא.‬
‫מהמט מצווה על התותחים שלו‬ ‫להעצים את המטח שלהם‬
‫על החומות המוחלשות.‬
‫יש ספנה ג׳נובזית שמתכוננת ‬ ‫לעזוב את קרן הזהב.‬
‫קחי את מי שאת יכולה ותפליגי לכיוס.‬
‫לא, אני לא אעזוב אותך!‬
‫אם אכפת לך ממני, את תעזבי.‬
‫אם אדע שאת בטוחה, זה ייתן לי כוח.‬
‫תבטיח לי...‬
‫תבטיח לי שתצטרף אליי בכיוס.‬
‫עכשיו לכי.‬
‫אני חושב שמגיעה לנו העלאה במשכורת, חברים.‬
‫בואו נשלח את הממזרים לגיהינום.‬
‫לגיהינום!‬
‫ג׳יסטיניאני ואנשיו הנותרים‬
‫מתמקמים בין החומות הפנימיות והחיצוניות‬ ‫בשער רומאנוס הקדוש,‬
‫מה ששם אותם במה שבקרוב יהפוך להיות‬ ‫ שדה קטל.‬
‫עבור שכירי החרב הג׳נובזים והמנהיג שלהם,‬
‫יש שתי דרכים החוצה.‬
‫נצחון או מוות.‬
‫עשרים ושלושה צבאות‬ ‫ ניסו לכבוש את העיר הזו...‬
‫ונכשלו.‬
‫אבי שלי...‬
‫כשל מול החומות האלה, כמו רבים מאבותיכם‬
‫שנלחמו לצידו.‬
‫הלילה...‬
‫אנו ננקום את דמם!‬
‫זהו רצונו של אללה.‬
‫הנביא אמר,‬
‫"אתם תכבשו את קונסטנטינופול.‬
‫איזה מנהיג נפלא יהיה מנהיגה.‬
‫ואיזה צבא נפלא יהיה הצבא הזה."‬
‫הבה נגשים עכשיו את גורלנו.‬
‫ואז...‬
‫נשתמש בידינו ובראשנו‬
‫כדי לבנות עידן חדש מהאפר.‬
‫אללה אכבר!‬
‫התפוח האדום יינתן למאמינים.‬
‫אללה אכבר!‬
‫מהמט ממש יודע מה לעשות ‬ ‫ומתי לעשות את זה.‬
‫אז, תכבשו ותקבלו את העושר הזה.‬
‫אבל הוא גם מדבר לצד הדתי של החיילים הללו.‬
‫"אלוהים איתנו,‬ ‫והוא יעזור לנו לנצח."‬
‫אבל גם הופך את עצמו לסוג של דגל.‬
‫"אני אתכם, ולכן אנחנו נכבוש."‬
‫בתוך החומות של קונסטנטינופול,‬
‫הקיסר מכין את אנשיו.‬
‫הקרב יכריע את גורלה של העיר.‬
‫אנשיי!‬
‫אתם יודעים מה מחכה לכם מחוץ לחומות האלה.‬
‫אל תפחדו.‬
‫יש לנו את הזכות...‬
‫להגן על העיר הזו שקונסטנטין הגדול‬ ‫בנה מעפר!‬
‫אנחנו המגנים‬
‫ששמרו על אירופה ‬ ‫מאימת האיסלאם במשך אלף שנים.‬
‫אם האימפריה הרומית הגדולה...‬
‫צריכה ליפול הלילה...‬
‫אל תתנו לזה לעבור בקלות.‬
‫חדדו את חרבותיכם‬ ‫וחזקו את נשמותיכם,‬
‫כי אנו נילחם כאחים, כרומיים!‬
‫אוגוסטוס...‬
‫יוסטיניאנוס...‬
‫קונסטנטין...‬
‫הם יסתכלו עלינו!‬
‫יש נאום נפלא שקונסטנטין נותן‬
‫ממש לפני הקרב‬
‫שבו הוא מדבר גם אל האיטלקים‬ ‫וגם אל הביזנטים,‬
‫והוא מזכיר במיוחד לביזנטים‬
‫מי היו אבות אבותיהם.‬
‫הגיבורים הגדולים של העבר הרומי.‬
‫והוא נותן תזכורת מעוררת:‬
‫"היו ראויים לאבות אבותיכם."‬
‫ואני חושב שברגע הזה‬
‫הוא היה מוכן למשימה, ברגע האמת.‬
‫הוא היה מוכן למות למען מטרה שהוא האמין בה.‬
‫תשמיע את פעמוני האזעקה.‬
‫שלח את הבאשי-באזוק.‬
‫קדימה בכל הכוח!‬
‫התקף!‬
‫באשי-באזוק בתרגום מילולי ‬ ‫משמעו "ראשים משוגעים".‬
‫המתנדבים האמיצים אך הבלתי צפויים‬
‫הם התוקפים הראשונים שמהמט שולח.‬
‫לפני עלות השחר, הם תוקפים בגלים.‬
‫והוא שולח קודם את הכוחות אותם‬ ‫הוא מרשה לעצמו להקריב.‬
‫והם בשר התותחים.‬
‫התכוננו, בחורים!‬
‫למתוח!‬
‫לכוון!‬
‫לשחרר!‬
‫היה את הגל הראשון של אלו שניתן היה להקריב,‬
‫וזה נמשך כשעתיים, בעצם.‬
‫המגנים היו עייפים אחרי זה,‬
‫בזמן שהעות׳מאנים התכוננו ‬ ‫לגל השני של המתקפה.‬
‫שלחו את הכוח הסדיר.‬
‫החיילים העות׳מאנים הסדירים והממושמעים‬
‫רחוקים מלהיות כמו באשי-באזוק.‬
‫הם הצבא הכי מפחיד בחבל הבלקן.‬
‫השימוש בשכירי חרב או במומחים חיצוניים‬
‫הוא משהו שלעתים קרובות‬ ‫שוכחים לגבי המצור‬
‫שנתפס כהתנגשות בין הנוצרים למוסלמים.‬
‫היו אנשים משתי האמונות מכל העולם‬
‫שעזרו זה לזה עבור שכר גבוה.‬
‫לכוון!‬
‫לשחרר!‬
‫לכוון!‬
‫להסתער!‬
‫לשחרר!‬
‫הציתו את התותחים!‬
‫ג׳יסטיניאני הופך את התותחים הקטנים‬
‫לרובי ציד מאולתרים.‬
‫העות׳מאנים סופגים אבדות גדולות,‬
‫אבל ממשיכים בהתקפה.‬
‫ג׳יסטיניאני ואנשיו ממהרים החוצה ‬ ‫אל הביצורים של החומות החיצוניות‬
‫ואל תוך התעלה.‬
‫הטורקים נחותים מג׳יסטיניאני, אדוני.‬
‫עדיין יש תקווה.‬
‫מהמט שולח גל אחר גל של חיילים.‬
‫אבל אחרי ארבע שעות של לחימה,‬
‫הקרב מתהפך לטובת המגנים,‬
‫והעות׳מאנים לא מסוגלים ‬ ‫לפרוץ את החומות.‬
‫סולטן, עלינו לסגת ולהתארגן מחדש.‬
‫שטויות.‬
‫אתה רואה שאנו מפסידים בקרב.‬ ‫-אנחנו נתקיף שוב.‬
‫יש לנו רק את היניצ׳רים.‬ ‫-אז שלח אותם!‬
‫אם הם יכשלו לא יהיה לנו צבא!‬ ‫-אם הם יכשלו.‬
‫סולטן, בבקשה תשקול מחדש.‬
‫אני אכבוש את העיר!‬
‫זהו טירוף!‬
‫זוז מדרכי, איש זקן.‬
‫שני הגלים הראשונים של המתקפה של מהמט‬
‫נכשלו לפרוץ את ההגנות של העיר.‬
‫היניצ׳רים האגדיים‬
‫הם התקווה האחרונה והיחידה שלו‬ ‫לכבוש את קונסטנטינופול.‬
‫יניצ׳רים אדירים!‬
‫הגנתם על האימפריה ללא פחד‬ ‫במשך מאה שנה,‬
‫עמדתם בין הסולטן שלכם לכאוס.‬
‫עכשיו,‬
‫אני מצווה עליכם לנוע קדימה ‬ ‫וליצור כאוס.‬
‫בואו נכבוש את התפוח!‬
‫מתקפה!‬
‫קחו את הסולטן!‬
‫סולטן!‬
‫המומנטום שוב משתנה‬
‫בזמן שהיניצ׳רים ממשיכים בדחיפה שלהם‬
‫אל עבר השער של הקדוש רומאנוס.‬
‫היניצ׳רים היו החלק הכי מפחיד‬ ‫בצבא העות׳מאני.‬
‫ג׳יסטיניאני עם אנשיו.‬
‫והנה מגיעים היניצ׳רים‬ ‫שהם הכי מאומנים,‬
‫הכי ממושמעים, נאמנים בקנאות.‬
‫והם צועקים. יש להם מדים צבעוניים.‬
‫התופים מכים.‬
‫זה בטח היה פשוט מחריד.‬
‫ההתקדמות הבלתי פוסקת של היניצ׳רים‬
‫מתחילה להחליש את ההגנה הנואשת‬
‫שהקימו ג׳יסטיניאני ואנשיו...‬
‫לסגת!‬
‫...ומאלצים אותו לבצע נסיגה טקטית‬
‫אל תוך מקום המבטחים בחומות.‬
‫לכו! קדימה!‬
‫קדימה. לכו!‬
‫בתוך העיר, פניקה מציפה את התושבים‬
‫בשעה שהיניצ׳רים‬ ‫סוגרים על השער של הקדוש רומאנוס.‬
‫לסגת!‬
‫תביא אותם לפה ותסגור את השער. עכשיו!‬
‫כן, אדוני!‬
‫לסגת!‬
‫קדימה!‬
‫הם באים!‬
‫לסגור את השער!‬
‫אנשינו עדיין שם!‬
‫סגור את השער!‬
‫השער פתוח! קדימה!‬
‫סגור את השער עכשיו!‬
‫חייבים לקחת אותו לרופא או שהוא לא ישרוד.‬
‫רובי קשת!‬
‫בואו נלך! קדימה!‬
‫פנו את הדרך!‬
‫לאן אתם לוקחים אותו?‬ ‫-הוא פצוע. הוא צריך לראות את הרופא!‬
‫הוא לא יכול לעזוב.‬ ‫אנשיו יעזבו את הקרב!‬
‫אני מצטער.‬
‫אתה לא יכול ללכת, ג׳יסטיניאני.‬
‫העיר תיפול.‬
‫אין טעם, הקיסר.‬
‫תציל את עצמך.‬
‫ג׳יאובני ג׳יסטיניאני נלחם היטב.‬
‫הוא נלחם באומץ...‬
‫עד אשר כבר לא.‬
‫ביום האחרון של המצור, הוא היה...‬
‫אני חייב לעשות איתו צדק.‬
‫הוא נלחם בגבורה, אבל הוא ברח‬
‫כי הוא כבר נורה והבין שהכל אבוד.‬
‫העיר הייתה אבודה. כולם ידעו את זה.‬
‫יש כל מיני דיווחים על איך זה קרה ומה קרה.‬
‫לג׳יסטיניאני אולי פשוט נגמר...‬
‫הכוח.‬
‫המורל שלו קרס.‬
‫וזה הרגע, בעצם.‬
‫כאשר הם רואים את ג׳יסטיניאני עוזב,‬
‫כל המורל של המגנים קורס.‬
‫הם שלנו!‬
‫לדחוף קדימה!‬
‫לסגת!‬
‫המפקד עזב את הקרב!‬
‫לסגת!‬
‫אחרי חודשיים של הפגזה מהתותחים של מהמט,‬
‫חלק גדול מחומה החיצונית הפך להריסות.‬
‫המגנים מוצפים‬
‫בזמן שאלפי חיילים עות׳מאנים‬ ‫חודרים דרך הפרצות.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫העיר היקרה שלנו...‬
‫אבודה.‬
‫עכשיו תמהר, גש לחומות מרמרה ‬ ‫כל עוד יש זמן.‬
‫לא, מלכי.‬
‫יש ספינה שמחכה לנו בנמל.‬
‫נוכל להימלט אם נעזוב עכשיו.‬
‫אני הולך אל אלוהים, חבר.‬
‫זוהי חובתי.‬
‫הצל את עצמך.‬
‫אתה חושב שאעזוב אותך?‬ ‫-אני מצווה עליך לעזוב.‬
‫תספר לעולם באיזו...‬
‫תעוזה...‬
‫אנחנו הרומיים נלחמנו כאן הלילה.‬
‫מוות לפני כניעה.‬
‫זהו אחד מהרגעים האלה שבעיניי‬ ‫חושף הרבה.‬
‫ספרנסיז אומר לקיסר, "אתה צריך להימלט".‬
‫הוא אומר, "יש לנו ספינות,‬ ‫הוכחנו שאנו יכולים להימלט מהמצור".‬
‫וקונסטנטין כנראה יכול היה להימלט,‬
‫אבל הוא מסרב לספרנסיז, והוא אומר, "לא.‬
‫אלה האנשים שלי. ‬ ‫אני לא אשאיר אותם למות לבד.‬
‫אני אוביל אותם ואמות איתם."‬
‫וזו החלטה, אתה יודע, די יוצאת מן הכלל.‬
‫הקיסר רואה את הטורקים זורמים פנימה.‬
‫הוא ידע שהוא הולך למות.‬
‫הוא עמד מול סיכויים‬ ‫שאיש מאיתנו לעולם לא יעמוד מולם.‬
‫ובמקום לברוח הוא פשוט אמר לאויבים שלו,‬
‫"לא!"‬
‫והתשובה שהוא נתן היא התשובה‬ ‫שהספרטנים נתנו‬
‫במעבר תרמופילאי עם לאונידס.‬
‫"אני מעדיף למות על רגליי ‬ ‫מאשר לחיות על ברכיי."‬
‫והוא מזנק למקום שבו הקרב הכי סוער...‬
‫ולא נראה מאז.‬
‫מהרו!‬
‫נשים וילדים קודם!‬
‫אם ג׳יסטיניאני איכשהו ‬ ‫היה נעלם באורח פלא מהזירה‬
‫בלילה לפני הקרב האחרון,‬
‫בהחלט היו זוכרים אותו בתור גיבור אמיתי.‬
‫העיר שייכת לטורקים.‬
‫אם תעזוב עכשיו, תוכל לעבור את המצור.‬
‫קדימה!‬
‫קדימה.‬
‫בוא נלך.‬
‫למרבה הצער, אחרי שהציג עוז וגבורה מדהימים,‬
‫הוא בורח.‬
‫הרימו את המפרשים!‬
‫ובסופו של דבר מת.‬
‫הצי הוונציאני המאיים‬ ‫שהיה אמור להגיע לקונסטנטינופול...‬
‫לעולם לא מגיע.‬
‫הוונציאנים חיכו וחיכו.‬
‫וסוף סוף הם הקימו ארמדה‬
‫כדי לשלוח לקונסטנטינופול,‬
‫אבל הם הפליגו מאוחר מדי.‬
‫הם הגיעו לים האגאי ‬
‫רק אחרי נפילת קונסטנטינופול.‬
‫מסעות צלב היו נחלת העבר.‬
‫- 29 במאי, 1453 -‬
‫ב-29 למאי, 1453,‬
‫הסולטן מהמט השני נכנס לקונסטנטינופול.‬
‫הוא בן 21‬
‫וקורא לעצמו "קייזר אי-רום",‬
‫"קיסר רומא" החדש.‬
‫אבל העות׳מאנים תמיד יכירו אותו‬ ‫ בתור "פאטי".‬
‫"הכובש."‬
‫הוא עשה משהו ש...‬
‫שהרבה אנשים במשך...‬
‫אלף ושבע מאות שנה ניסו ונכשלו.‬
‫הוא שם סוף לאימפריה הרומית‬
‫והוא עשה את זה כשהוא היה רק בן 21.‬
‫עם תבוסתו של קונסטנטין,‬
‫קונסטנטינופול הופכת לאיסטנבול,‬
‫הבירה של האימפריה העות׳מאנית.‬
‫מהמט כובש את העיר,‬ ‫הולך לאיה סופיה.‬
‫זהו הבניין הכי גדול בכל אירופה.‬
‫ומתארים אותו כמי שנכנס לבניין,‬
‫והלך על גבי הכיפות‬
‫כדי לסקור את היופי.‬
‫והוא מתאר את זה במושגים‬
‫שלפיהם הוא מצא את עצמו בגן עדן.‬
‫זהו לא רק משהו סימבולי.‬
‫בשבילו זה מיסטי, וזה מגשים‬
‫את מסורת החאדית׳,‬
‫שהאחד שייקח את קונסטנטינופול‬
‫יהיה מבורך באמת.‬
‫סולטן...‬
‫מצאנו את הדוכס הגדול.‬
‫והקיסר?‬
‫עדיין לא.‬
‫תביאו אותו.‬
‫מספיק.‬
‫ברכות, סולטן.‬
‫אני לוקאס נוטאראס,‬
‫הדוכס בגדול והמפקד העליון‬ ‫של הכוחות הצבאיים.‬
‫הוד מלכותך הנעלה,‬ ‫אני כאן כדי להציע לך את שירותיי.‬
‫ולכבוד הניצחון שלך, הבאתי מתנה.‬
‫למה לא נתת את האוצרות האלה‬ ‫לקיסר שלך כשהוא היה זקוק להם?‬
‫לורד, אני...‬ ‫-איזה מין נבל אתה?‬
‫אוגר את העושר שלך בזמן שנשים וילדים‬ ‫גוועים ברעב סביבך.‬
‫סולטן, לא הבנת אותי.‬
‫אני...‬
‫לא מבין?‬
‫בבקשה, הכוונות שלי מכובדות.‬
‫תשאל את הווזיר שלך, חאליל פאשה.‬ ‫-צ׳נדארלי חאליל?‬
‫כן, עבדתי איתו‬ ‫ כדי להביא את המצור לסיום מהיר,‬
‫בתקווה להימנע משפיכות דמים.‬
‫אם תקרא לו לכאן הוא יעיד על כך.‬
‫קחו מכאן את הכלב המעורב הזה.‬ ‫הוא יראה טוב יותר ללא הראש שלו.‬
‫לא, בבקשה! סולטן!‬
‫בבקשה, לא!‬
‫לא, רחמים!‬
‫רחמים!‬
‫ברכותי, הסולטן.‬
‫ניצחת ניצחון גדול.‬
‫תודה...‬
‫מורי.‬
‫מה תעשה עם התכשיט החדש שלך?‬
‫אבנה את הבירה של האימפריה שלי כאן.‬
‫רומא החדשה.‬
‫זה יהיה נפלא.‬
‫כן.‬
‫מורי...‬
‫כשאבי חזר...‬
‫ולקח את הכס ממני...‬
‫זוכר מה אמרת?‬
‫אמרת...‬
‫"כאשר זמנך יגיע‬
‫תיקח את מקומך הראוי על כס המלוכה...‬
‫ותשליך הצידה את סממני העבר."‬
‫ועכשיו אתה אדון לעצמך.‬
‫למה לא האמנת בי?‬
‫נתתי כל מה שיכולתי...‬
‫כדי שתצליח.‬
‫אצא לגלות, ברצון.‬
‫לא גלות.‬
‫וזיר גדול...‬
‫תפגיש את צ׳נדארלי חאליל‬ ‫עם חברו הטוב, לוקאס נוטאראס.‬
‫בשמחה.‬
‫כל מה שעשיתי, סולטן,‬ ‫עשיתי כדי לשרת אותך.‬
‫בבקשה תזכור את זה כשתזדקן.‬
‫אם תזדקן.‬
‫תודה על כל השיעורים שלך, מורי.‬
‫לא אשכח אותם.‬
‫כולם קוראים לזה הנפילה של קונסטנטינופול.‬
‫זו לא הייתה נפילה. דבר לא נפל.‬
‫זה היה הכיבוש.‬
‫הכיבוש של קונסטנטינופול‬
‫יכול להיחשב בתור הניצחון הראשון‬ ‫של תותחים מול ערים.‬
‫זה היה אירוע אחד גדול‬
‫שהראה כמה אפקטיביים תותחים יכולים להיות‬ ‫כנגד חומות.‬
‫כך שזו הייתה הצהרה על כך ‬ ‫שחומות הן מיושנות.‬
‫יש מעט אנשים בהיסטוריה של העולם‬
‫שיכולים לקרוא לעצמם כובשים עולמיים.‬
‫מהמט הכובש...‬
‫בהרבה מובנים שינה את אופיה ‬ ‫של ההיסטוריה העולמית.‬
‫האימפריה העצומה הזאת‬ ‫תלך ותשלוט ‬
‫בשליש מאירופה, רוב אפריקה הצפונית,‬
‫כל המזרח התיכון,‬ ‫כל הדרך אל המפרץ הפרסי‬
‫ואפילו בנקודות מסוימות‬ ‫בדרום מזרח אסיה.‬
‫זה השלב שבו המדינה הזו משתנה‬
‫מלהיות נסיכות אחת אקראית‬
‫בגבולות שבין נצרות ואיסלאם‬
‫ללהיות הכוח הדומיננטי ‬ ‫בפוליטיקה העולמית למשך 300 שנה.‬
‫בני, התפוח האדום שלך.‬
‫זהו הפרס של האימפריה החדשה שלך.‬
‫וכך...‬
‫אנו מתחילים.‬
‫תרגום כתוביות: סשה דניאל‬