1453. MÁJUS 28.
AZ OSTROM NYOLCADIK HETE
Mehmed hadának végső támadása előtt néhány órával
a feleket baljós látvány rázza meg.
KONSTANTINÁPOLY A KELETRÓMAI BIRODALOM FŐVÁROSA
Miért hagyott el minket Isten?
Az lenne a sorsunk, hogy oszmán kutyák elé vettetünk?
A város még nem veszett oda, nagyúr!
Igen. A velencei flotta úton van.
Ha nem holnap érkeznek, nemigen válnak hasznunkra.
Hetek óta beszélik, hogy egy 40 hajóból álló hadiflotta közeledik,
de pontos tartózkodási helyüket senki sem tudja.
A kilátástalan helyzet dacára mindenki reménykedett.
Az ember természetszerűen reménykedik, hogy megérkezik a mentősereg.
„A Nyugat nem feledkezhet meg rólunk!”
Tudják, hogy Velencében megszavazták a segítséget,
hadihajókat és katonákat.
Tehát útban van a mentőflotta.
Minden nap felhágnak a falra,
nap mint nap fürkészik a láthatárt,
de a segítség csak nem akar megérkezni.
Feltartóztathatjuk a törököt, császár.
Esküszöm!
Giustiniani nagyúr?
A falak tartani fognak, felség!
A törökök súlyos veszteségeket szenvedtek, valahányszor ránk támadtak.
Nem engem kell meggyőznie, kedves Giustiniani.
Hitem elválaszthatatlan e várostól.
Arra talán nem lesz szükség, császár.
Vannak jó barátaim Galatában. Felajánlották, hogy kivisznek...
kiviszik a városból felségedet és udvarát.
Elhagyni a várost? Most?
Nincs benne szégyen.
Elhagyná a harcot?
Öngyilkosságban nincs tisztesség. Fejünket veszi a török!
- Veszem én a magáét, gyáva féreg! - Elég!
Lukasz nagyúr!
Itt hagyná császárát és honfitársait egy ily pillanatban?
Természetesen csak a császár biztonságát viselem szívemen.
Ha a Római Birodalom itt kell, hogy véget érjen...
akkor védelmezni fogom mindhalálig.
Aki engem szeret... aki a birodalmat szereti...
fogja a kardját, és csatlakozzon hozzám a harcban!
Hadd írjuk meg történetünket eme végzetes órákban!
A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Minden birodalomnak van kezdete.
Egy birodalom vérből, vasból, pénzből és hódításból születik.
1453-ban
XI. Kónsztantinosz bizánci császár és II. Mehmed oszmán szultán
ádáz háborút vív Konstantinápolyért.
Addig 23 sereg próbálta bevenni a legendás várost.
Mind kudarcot vallottak.
A vérfürdőből egy uralkodó kerül ki győztesként.
Aki az elkövetkező 300 évre
megváltoztatja a történelem menetét.
Egy birodalom felemelkedéséhez
egy másiknak vesznie kell.
A törökök támadásaikat a szárazföldi falra összpontosítják.
Szent Román kapuja lesz az elsődleges célpontjuk.
Ágyúik már majdnem teljesen szétlőtték,
és harci egységeiket vele közvetlenül szemben sorakoztatták fel.
Mindent bevetve kell védenünk.
Ezen a ponton.
Giustiniani nagyúr, minden erőnket megkapja, amit csak összeszedünk.
Minden harcra alkalmas korú ember oda kell.
Az öregek és a papok védhetik a tengerparti falakat.
Lukasz nagyúr!
Minthogy tudjuk, a török itt fog támadni,
azonnal szállíttassa át minden ágyúját Szent Román kapujához.
Szó se lehet róla!
Az Aranyszarv-öböl felőli falak védelmére kellenek.
A hajóik támadni készülnek.
Nem a Szarvtól jönnek.
Túl kockázatos. A kaput fogják megrohamozni.
Megfékezésükhöz minden ágyú kell!
Giustiniani nagyúr biztos talál módot, hogy az én ágyúim nélkül legyőzze őket.
Ön a hadászati zseni.
Vagy nem?
Ez nem kérés.
Nem fogadok el parancsokat római katolikus kalózoktól.
Többszáz embert megöltem az ostrom alatt.
- Eggyel több mit sem számít. - Elég!
Nincs időnk erre a kicsinyes marakodásra!
Megkapja az ágyúit, Giustiniani nagyúr.
De most hagyja abba ezt!
Ezt rendezzük, miután elmentek a törökök.
Az emberek még a fenyegető pusztulás árnyékában is
képesek bármennyit marakodni.
Kónsztantinosznak kellett Giustinianit és Notaraszt békíteni
és emlékeztetni őket: „Nagyobb problémánk is van most.”
Felség, Tommaso kapitány sürgős hírekkel tért meg.
Küldd be!
Kónsztantinosz három és fél héttel korábban
őrszemeket küldött ki a velencei flotta fellelésére.
A közelgő flotta megmentheti a várost.
Átjutottunk a blokádon, felség.
Alkonyattól hajnalig fürkésztük a tengereket.
De hajókat nem láttunk.
A nyomasztó hír azt jelenti, hogy a velencei flotta
legalább egy hétig várat magára.
A bizánciak csak magukra számíthatnak.
Köszönöm, kapitány!
Kónsztantinosz nem adhatta meg magát.
Nem adhatta fel, mert vállán több nyugodott
a saját méltóságánál és reményeinél...
saját maga s a családja számára.
Benne olyasvalami öltött testet, amelyet 1000 évvel korábban
indított útjára a város alapításával
elődje és névrokona, Nagy Kónsztantinosz,
aki az újonnan megalapított várost magáról nevezte el.
A 15. századból tekintve
ez a császári hatalom és a kereszténység
szinte folyamatos történetét jelentette,
és ez túl sok volt ahhoz, hogy egyetlen személy csak úgy elvesse.
Kónsztantinosz így érvel magában: „Ez az én népem,
meghalok értük. Nem hagyom magukra őket a haláluk során.
Élükön állva, velük együtt halok meg.”
1453. MÁJUS 29.
És elérkezik a nap, felvirrad május 29-e hajnala.
Mehmed tudja, itt az idő, most vagy soha.
Mehmed megparancsolja, hogy fokozzák
a legyengített falak ágyúzását.
Egy genovai hajó készül elhagyni az Aranyszarv-öbölt.
Vigyél, akit tudsz, menjetek Kioszra!
Nem hagylak el!
Ha fontos vagyok neked, megteszed.
Erőt ad nekem, ha tudom, hogy biztonságban vagy.
Ígérd meg...
Ígérd meg, hogy csatlakozol hozzám Kioszon!
Most menj!
Azt hiszem, itt az ideje, hogy fizetésemelést kapjunk, fiúk!
Küldjük pokolra a kutyákat!
Pokolra!
Giustiniani és maradék harcosai
elfoglalják a belső és külső falak közötti pozíciójukat a Szent Román kapunál,
amely nemsokára mészárszékké válik.
A genovai zsoldosok és vezérük számára
két kiút van:
győzelem vagy halál.
Immár 23 sereg próbálta ezt a várost elfoglalni...
és mind kudarcot vallottak.
Saját apám...
is megtorpant e falak előtt, ahogy sokatok apja is tette,
ahogy az enyém oldalán harcoltak.
Ma este...
megbosszuljuk őket!
Allah akarja így!
A próféta megmondta:
„Te, iszlám nemzet, fogod meghódítani Konstantinápolyt.
És mily csodás lesz a vezér, ama nemzet vezére!
És mily bámulatos, mily csodás lesz a hadsereg, ama nemzet hadserege!”
Teljesítsük be sorsunkat!
És azután...
kezünkkel és elménkkel
új kort kezdünk ezeken a hamvakon!
Allahu akbar!
A Vörös Alma az igazhitűeknek adatik!
Allahu akbar!
Mehmed jól tudja, mit tegyen, és mikor.
Meghódítani a várost, megszerezni a gazdagságát.
Ugyanakkor a katonák vallásos érzületére is apellál.
„Velünk az Isten, győzelemre segít minket!”
De egyben magát teszi meg az etalonnak.
„Veletek vagyok, ezért fogunk hódítani.”
Konstantinápoly falain belül
a császár is felkészíti harcosait.
Ez a csata dönti el a város sorsát.
Harcosok!
Tudjátok, mi vár rátok a falakon kívül.
Ne féljetek!
Kiváltságunk,
hogy megvédjük e várost, melyet Nagy Kónsztantinosz porból támasztott!
Mi vagyunk az oltalmazók,
akik 1000 éve őrizzük Európát az iszlám mételyétől.
Ha Róma nagy birodalmának
ma éjjel üt a végórája...
ne adjuk olcsón!
Élesítsétek kardotokat, acélozzátok szíveteket,
mert testvérekként, rómaiakként harcolunk egymás oldalán!
Augustus...
Iusztinianosz...
Kónsztantinosz...
figyelnek bennünket!
Kónsztantinosz csodálatos beszédet mond közvetlenül a csata előtt,
melyben mind az olaszokhoz, mind a bizánciakhoz szól,
emlékeztetve különösen a bizánciakat
az őseikre.
A római múlt nagy hőseire.
Lelkesítő emlékeztető:
„Legyetek méltók őseitekhez!”
Azt hiszem, e pillanatban,
a sorsdöntő csata előtt a helyzet magaslatán állt.
Kész volt életét adni az ügyért, melyben hitt.
Verjék félre a harangokat!
Basibazukokat bevetni!
Előre!
Támadás!
A „basibazuk” szó szerint „őrjöngő fejet” jelent.
E szilaj, de kiszámíthatatlan önkéntesek adják
Mehmed támadó hadának első hullámát.
Hajnal előtt hullámokban rohamoznak.
Mehmed először legnélkülözhetőbb katonáit küldi harcba.
Ők az ágyútöltelék.
Készüljetek, fiúk!
ĺjat feszíts!
Célra tarts!
Ereszd neki!
Tehát az első hullámban a nélkülözhető harcosok
támadtak, ami pár óráig tartott.
A védők fáradtak voltak a támadás után,
míg a törökök a támadás második hullámára készültek.
Regulárisokat bevetni!
A fegyelmezett oszmán reguláris csapat
nagyon különbözik a basibazukoktól.
Ők alkotják a Balkán legrettegettebb seregét.
Ha csak a keresztények és muszlimok összecsapásaként
tekintünk az ostromra, akkor könnyen megfeledkezhetünk
az alkalmazott zsoldosokról és idegen szakértőkről.
Mindkét vallás képviselői, a világ minden sarkából
odasereglettek segíteni, a legmagasabb fizetségért cserébe.
Célra tarts!
Ereszd neki!
Célra tarts!
Előre!
Ereszd neki!
Tarackokat elsütni!
Giustiniani a kiságyúkat
rögtönzött vadászpuskákká alakítja át.
A törökök súlyos veszteségeket szenvednek,
de rendületlenül nyomulnak tovább.
Giustiniani és emberei kirohannak a külső falsáncon túlra,
le az árokba.
A törökök nem bírnak Giustinianival, felség.
Még van remény.
Mehmed egymás utáni hullámokban veti be haderőit,
de négy óra harc után
a csata a védők javára billen,
és az oszmánok nem tudnak átjutni a falakon.
Szultán, vissza kell vonulnunk rendezni a sorokat.
Ostobaság!
- Látja, vesztésre állunk. - Újra támadunk.
- Csak janicsárok vannak. - Akkor őket vesd be!
- Kudarcukkal oda a seregünk! - Kudarcukkal!
Szultán! Fontolja meg!
Elfoglalom a várost!
Ez őrület!
El az utamból, vénember!
Mehmed támadásának első két hulláma
nem tudott áttörni a város védelmi vonalán.
A legendás janicsárok képezik
utolsó és egyetlen reményét Konstantinápoly bevételére.
Vitéz janicsárok!
Száz éven át félelmet nem ismerve védelmeztétek a birodalmat,
szultánotok pajzsaként a káosz ellenében!
E pillanatban...
azt parancsolom, ti teremtsetek káoszt!
Szakítsuk le az Almát!
Támadás!
Fogd el a szultánt!
Szultán!
A kocka ismét fordul,
ahogy a janicsárok rendületlenül nyomulnak
Szent Román kapuja felé.
A janicsárság volt az oszmán hadsereg legfélelmetesebb harci alakulata.
Giustiniani az emberei oldalán harcol.
És jönnek a janicsárok, a legképzettebbek,
legfegyelmezettebbek, fanatikusan hűségesek.
És ordítanak. Egyenruhájuk rikító színekben pompázik.
Veszettül verik a dobokat.
Abszurd mértékig rémisztő lehetett.
A janicsárok kérlelhetetlen előrenyomulása
kezdi legyengíteni a Giustiniani és emberei
által fenntartott kétségbeesett védelmet...
Visszavonulni!
...taktikai visszavonulásra kényszerítve
a biztonságos falak mögé.
Menj!
Rajta! Menj!
A város polgárain pánik uralkodik el,
ahogy a janicsárok benyomulnak Szent Román kapuján.
Visszavonulni!
Be velük, és zárd be a kaput! Most!
Igen, uram!
Visszavonulni!
Menj!
Jönnek!
Zárd be azt a kaput!
Még vannak emberek odakint!
Bezárni!
Nyitva a kapu! Gyerünk, emberek!
Kaput bezárni most!
Sebészhez kell vinnünk, különben vége.
Lőjetek a nyílpuskákkal!
Gyerünk, emberek! Gyerünk!
Utat!
- Hova viszed? - Megsérült. Sebész kell neki!
Nem mehet el! Az emberei meghátrálnak nélküle!
Sajnálom.
Nem mehet el, Giustiniani!
Elesik a város!
Nincs mit tenni, császár.
Meneküljön, felség!
Giovanni Giustiniani kiválóan harcolt.
Vitézül küzdött,
egy idő után viszont kiszállt.
Az ostrom utolsó napján...
Legyünk igazságosak:
bátran küzdött, de aztán elmenekült,
mert meglőtték, és rájött, hogy mindennek vége.
Ütött a város utolsó órája. Mindenki tudta.
Magyarázzák így is, úgy is, hogy esett, mi esett.
Talán Giustiniani energiája...
elfogyott.
Elcsüggedt.
És ez a fordulópont.
Mikor Giustinianit távozni látják,
a védők megtörnek.
Győztünk!
Előre!
Visszavonulni!
A parancsnok elhagyta a csatát!
Visszavonulni!
Két hónap szakadatlan ágyúzás után
a külső fal nagy része romokban hever.
A védők nem bírnak ellenállni
a réseken beömlő oszmán katonák ezreinek.
Édes istenem!
Hőn szeretett városunk...
elesett.
Siessen, menjen a Márvány-tenger felőli falra, míg van idő!
Nem, felség!
Egy hajó vár ránk a kikötőben.
Megmenekülhetünk, ha elindulunk.
Én istenemhez térek meg, barátom.
Ez a kötelességem.
Mentse magát!
- Azt hiszi felség, hogy elhagyom? - Parancsolom!
Mondja el a világnak...
hogy mily vitézül...
harcoltunk mi rómaiak ma éjjel.
Morior invictus!
Ez azon pillanatok egyike, amelyek rendkívül sokatmondóak.
Sphrantzész azt mondja a császárnak: „Meneküljön!
Vannak hajóink, tudjuk, hogy át tudunk törni a blokádon.”
Kónsztantinosz megtehette volna,
de visszautasítja Sphrantzész ajánlatát: „Nem.
Ez az én népem. Nem engedem őket elhagyatva meghalni.
Élükön állok, velük halok meg.”
Ami eléggé figyelemre méltó döntés.
A császár látja a törököket beáradni.
Tudja, halál fia.
Olyan végzettel néz farkasszemet, mint közülünk senki nem fog.
És dacol ellenségeivel:
„Nem!”
Ugyanazt válaszolja a végzetére, mint a spártaiak
a Thermopülai-szorosban, Leónidaszt követve.
„Inkább talpon állva halok meg, mintsem hogy térdre rogyva éljek.”
És a csata sűrűjébe veti magát...
s mindörökre eltűnik.
Gyorsan!
Először a nők és gyerekek!
Ha Giustiniani valamiféle varázs folytán az utolsó csata előestéjén
eltűnt volna a helyszínről,
igazi hősként emlékeznénk rá.
A város a törököké.
Ha most távozik, átjuthat a blokádon.
Gyerünk!
Menjünk!
Sajnos azután, hogy ilyen hihetetlen lelkierőről és bátorságról tett tanúságot,
elmenekül.
Vitorlát fel!
Végül pedig meghal.
A Konstantinápolyba tartó rettegett velencei flotta
sosem érkezik meg.
A velenceiek vártak és vártak.
Végül összeszedtek egy hajóhadat,
hogy Konstantinápolyba küldjék,
de túl későn indult útnak.
Csak Konstantinápoly eleste után
érte el az Égei-tengert.
A keresztes hadjáratok ekkor már elavultak voltak.
1453. MÁJUS 29.
II. Mehmed szultán 1453. május 29-én
lép be Konstantinápolyba.
Huszonegy éves,
és magát „Kayser-i Rum”-nak,
azaz Róma új császárának kiáltja ki.
Az oszmánok azonban mindörökre „Fatih” néven fogják ismerni.
„Hódító.”
Olyasvalamit vitt végbe...
amit sokan próbáltak elérni az előző
1700 évben, de mind kudarcot vallottak.
Véget vetett a Római Birodalomnak,
mindössze 21 éves korában.
Kónsztantinosz vereségével
Konstantinápolyból Isztambul lesz,
az Oszmán Birodalom fővárosa.
Mehmed elfoglalja a várost, és egyenesen a Hagia Szophiába megy.
Európa legnagyobb épülete ez.
Még azt is megírták, hogyan járja be az épületet,
még a kupolákon is sétálva,
hogy befogadja, átlássa az épület teljes szépségét.
Ő maga úgy írja le az élményt,
hogy a menny birodalmában jár.
Ez nem csupán szimbolikus dolog.
Számára misztikus, és beteljesíti
a hagyomány révén megörökölt hadísz igéjét,
hogy az, aki Konstantinápolyt elfoglalja,
igazi áldásban részesül.
Szultán...
megtaláltuk a nagyherceget.
És a császárt?
Még nem.
Hozzátok be!
Elég!
Üdvözlet, dicső szultán!
Lukasz Notarasz vagyok,
nagyherceg és a hadsereg főparancsnoka.
Szolgálataimat ajánlom leghatalmasabb felségednek.
Győzelme tiszteletére ajándékot hoztam.
Miért nem adtad ezt a kincset a császárodnak nagy szükségében?
- Felség... - Haramia vagy!
Harácsolsz, míg nők, gyermekek éheznek!
Szultán, félreért.
Én...
félreértelek?
Kérem felségedet! Szándékom becsületes.
- Kérdezze meg vezírét! - Csandarli Halilt?
Együttműködtünk az ostrom gyors bevégzésén,
hogy elkerüljük a vérontást.
Ha idehívná, tanúskodna róla.
Vigyétek előlem e korcsot! Jobban fog festeni fej nélkül.
Ne, kérem! Szultán!
Kérem, ne!
Ne, kegyelem!
Kegyelem!
Gratulálok, szultán!
Nagy győzelmet aratott.
Köszönöm...
tanítóm.
Mi a szándéka új drágakövével?
Ide építem birodalmam fővárosát.
Az új Rómát.
Ragyogó lesz.
Igen.
Tanítóm...
amikor apám visszajött...
és elvette tőlem a trónt...
emlékszel, mit mondtál?
Azt mondtad:
„Mikor igazán elérkezik az időd...
akkor elfoglalod jogos helyed a trónon...
és félreteszed a múlt kellékeit.”
Immáron a maga ura.
Miért nem hittél bennem?
Mindent odaadtam, amit csak tudtam...
hogy sikeres legyen.
Most önként megyek száműzetésbe.
Nem száműzetésbe.
Nagyvezír...
Vidd Csandarli Halil pasát kedves barátja, Lukasz Notarasz társaságát élvezni!
Örömmel.
Mindent, amit tettem, a szolgálatában tettem, szultán.
Kérem, ne feledje, amikor megöregszik.
Ha megöregszik.
Köszönöm minden leckédet, tanítóm!
Mindet megőrzöm emlékezetemben.
Mindenki Konstantinápoly elestének nevezi.
Nem esett el. Semmi nem esett el.
Meghódították.
Konstantinápoly meghódítása
a városok ellen bevetett ágyúk első nagy győzelmének tekinthető.
Egy nagy esemény,
amely megmutatta a világnak, mily hatékony az ágyú a falak ellen,
és megmutatta: a fal elavult védelem.
Kevesen vannak a világtörténelemben,
akik világhódítónak nevezhetik magukat.
Hódító Mehmed...
sok értelemben megváltoztatta a világtörténelem menetét.
Ez a nagy birodalom fogja uralni
Európa egyharmadát, Észak-Afrika nagy részét,
az egész Közel-Keletet, a Perzsa-öböl felé kúszva,
és bizonyos pontokon még Délkelet-Ázsia felé is nyúlva.
Ez az a korszak, amikor ez az állam
egy, a keresztény és az iszlám világ határán
meghúzódó, aprócska fejedelemségből
a világpolitikát 300 évig uraló hatalommá növi ki magát.
Fiam, tiéd a Vörös Alma!
Új birodalmad zsákmánya!
És ezzel...
belekezdünk!
A feliratot fordította: Kornelia DeKorne