ЗМОВА БОВДУРІВ
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Що такого в цій книжці?
Вона, вочевидь, має підтекст, але я не збагну, про що мова.
Вона… про чужого.
Тут будуть чужі? Що? У якій главі?
Ні.
Типу відчуження.
Про те, як Ігнатій шукає прийняття
у світі, для якого він чужий.
Може, він знайшов би прийняття, якби не був таким усезнайкою?
Гадаю, демонстрація свого розуму — його спосіб самозахисту,
а це дуже сумно,
бо відчуження надає йому сил, але…
Але й завдає проблем.
Ти починаєш розуміти.
Я, мабуть, уже піду.
Гей, послухай…
знаю, що ми знайомі якихось дві хвилини, але…
чи не хотіла б ти…
Чи не хотіла б я що?
Та нічого. Не зважай.
Знаєте ту дуже-дуже-дуже високу дівчину з вашої школи?
Яку називають Баскетболісткою, Висоткою, Жирафою?
Це я.
Шістнадцять років, метр вісімдесят
сім.
Коли я росла, тато дуже непокоївся через мій зріст.
Д-ре Сіґер, нашій доньці три роки.
Вона вже вимахала 1,22 м.
І це ще не кінець.
Може, дамо їй гормони?
Я читав, що діетилстильбестрол дуже ефективно гальмує ріст дитини.
Не думаю, що варто приймати щось зі стількома приголосними.
Діетилстильбестрол таки гальмував ріст деяких дівчаток.
Але викликав купу проблем зі здоров’ям в інших,
зокрема безпліддя.
Серденько, може, про це ще рано говорити, але…
Ти взагалі хочеш дітей?
Я і далі росла, як на дріжджах.
І знаєте що? Місце в задньому ряду по центру на всіх фото класу
не дуже підвищує самооцінку.
Тепер я просто хочу, щоб за день якнайменше людей спитали мене…
Як там нагорі погода?
Думаєте, вам живеться нелегко?
Я старшокласниця в кросівках 46-го розміру.
Чоловічих.
Переплюнете?
Фарідо, скільки мені ще це терпіти?
Хочу почати урок з високої ноти.
-Усі мої уроки починаються з високої ноти. -Ого.
Висміюєш себе із самого рання. Зазвичай самоіронія починається по обіді.
Як там нагорі погода?
Що ти сказав моїй подрузі?
Фарідо, не треба.
Думаєш, умієш жартувати?
Ану, скажи ще щось смішне. Уразь нас.
-Мені прикро. Це все? -Ні.
Тобі не прикро. Це мені прикро.
Що моя подруга по десять раз на день чує те ідіотське запитання,
бо щоразу це трошки її надламує,
а отже, трошки надламує і мене.
Дякуємо, надламувачу людей. Власне, це буде твоє нове прізвисько.
Надламувач людей.
Серйозно, що б ти без мене робила?
Страшно й подумати.
Випростайся, підніми голову.
Не сутулься!
Як там нагорі погода?
Ну от, знову.
Це моя старша сестра-красунечка, Гарпер,
яка вигравала конкурси краси із шести років.
Їй не дістався високий ген,
але в генетичному всесвіті хоча б є баланс.
Вона успадкувала алергії діда Ларрі.
Як вам ця сукня?
А помахай-но.
Навіть не знаю.
Здається, із часу моєї участі конкурс став жорсткіший.
Думаю, тобі треба щось краще.
Отже, Джоді.
Як справи?
-Добре. -Нормально почуваєшся?
Голова не болить?
Серцевої аритмії нема? Непояснюва…
Тату, знаю, ти живеш у вічному страху,
що я буду рости, доки всі мої органи не вибухнуть,
але якби я мала проблеми зі здоров’ям, вони б уже проявилися.
Ні, остеопороз Яо Дефен не проявився аж до університету.
Вона досі вважається найвищою жінкою світу.
Вона померла у 2012 році у віці 40 років.
Така трагедія.
-А звідки ти це знаєш? -Нащо казати таке за вечерею?
-Я просто веду розмову. -Що високі люди вмирають молодими?
Так, треба ж щось казати. Вона майже не говорить з нами.
Ти все тримаєш у собі.
Уже й не згадаю, коли ти востаннє сиділа за піаніно.
Чому ти більше не граєш?
Болять суглоби?
Ні.
Просто…
справа в тому…
коли тобі щось добре вдається, це привертає увагу, а я…
не хочу давати зайвого приводу дивитися на мене.
Ти маєш подивитися труднощам в обличчя.
Я так і пережила старші класи.
Мамо, у старших класах тебе всі любили.
Ти отримала десять запрошень на випускний. Які саме труднощі в тебе були?
Мене недолюблювали однокласниці через мою вроду.
І я мала відмовити дев’ятьом залицяльникам.
Це було дуже важко.
Неймовірна напруга. Я така: «Ні, ні. Не дзвони більше. Ні. Можливо».
Трохи флірту. Позагравала. Таки ні.
«Ні, ні.
Ні, ні».
Це ж можна вважати труднощами?
Ні, не можна.
-Ну як? -Прекрасно! Те, що треба.
Нагорі є ще 27 суконь.
Ні, забудь про них. Ця просто бездоганна.
Ти бездоганна.
Це так приємно, але я зовсім не…
Витри руку.
Не торкайся сукні тією рукою!
Будь ласка, візьми серветку.
-Дев’ятьом? -Так, дев’ятьом!
У нашому класі було всього 40 людей.
ШКОЛА РУБІ БРИДЖЕС
Це Джек Данклмен.
Вам може бути цікаво, чому він носить підручники в ящику з-під молока.
Я дружу з ним уже багато років, і для мене це досі загадка.
А ще більша загадка: чому він шаленіє від удвічі вищої за себе дівчини.
-Доброго ранку. -Привіт.
Мені дзвонив Девід Блейн, і ти не повіриш.
Питав, коли між нами почнеться магія.
І так щодня.
І не мрій, Данклмене.
Я зробив тобі смузі.
Це було б дивно.
Ми так давно знайомі.
Якщо я зустрічатимуся з нижчим хлопцем,
стану ще більшим посміховиськом.
Половина хлопців у школі нижчі за тебе.
Така в мене головоломка.
Та я мрію тебе відголоволомити.
Не бійся стати посміховиськом. Зустрічайся з коротуном.
Носи підбори. Зроби щось шалене.
Не буває взуття 46-го розміру на підборах. А якби й було, я б не взула.
Знаю, що я не відповідаю всім твоїм критеріям ідеального хлопця.
Але готовий побитись об заклад, що підходжу десь на 70%.
Тобто, 60%.
-П’ятдесят? -У мене дуже конкретні критерії.
Гадаю, з твого боку тупо відмовляти мені, і чому?
Думаєш, от-от якийсь вищий за тебе, смішний, розумний, приємний,
ідеальний хлопець просто зайде в ті двері? Це ж…
Та ну. Це божевілля.
Так, учні, увага.
Сьогодні до нас приєднається учень за обміном.
Він приїхав аж зі Швеції, буде з нами до кінця навчального року.
Будьте гостинні та привітайте Стіґа Моліна.
Гей…
Так, згоден, хлопець симпатичний.
Це, власне, очевидно, але ти ж його не знаєш.
Він, певно, тупий як…
Що… Що це він робить?
Так.
Він ідеальний.
Він і не глянув на мене. Уперше в житті я хочу, щоб на мене подивилися.
-А він не дивиться. -Бо для нього ти не висока дівчина.
Ні?
Джоді, чувак зі Швеції.
Це ж країна велетнів. Для нього ти звичайна дівчина.
Пішла. Є щось між зубами?
-Величезний шматок броколі. -Де?
Ліз, ти жахлива.
Іди завоюй його!
Сама навіки.
Кіммі Стітчер.
Затята мандрівниця,
майбутня рієлторка
чи якась інша професія, де треба світити обличчям,
і одна з моїх ПМ,
перших мучительок, ще з дитинства.
Дивіться.
У Джоді така велика рука, що не вміщається на гіпсі.
Нам знадобиться більше фарби.
Кіммі дотепна!
ДЕНЬ ТАЛАНТІВ
Тому я хочу бути як Тейлор Свіфт, коли виросту.
Коли виростеш? Та ти вже вища за неї.
Смішний жарт, Кіммі.
Гарні спортивки, єті.
-Привіт, новенький. Я Кіммі. -Ну, привіт, Кіммі.
Як тобі Америка?
Поки що дуже подобається.
Ти Америці теж дуже подобаєшся.
Ти знаєш шведську?
Трохи. Вивчила пару фраз на відпочинку із сім’єю в Стокгольмі у 2012.
Там дуже гарно, правда?
Америка чудова, але я нічого не знаю про Новий Орлеан.
Вважай мене культурною амбасадоркою. Ходи зі мною.
Ого, Кіммі швидка.
Чувак перетнув кордон якусь годину тому, а вона вже мітить свою територію.
Ох, Джоді.
Послухай. Знаю, ти хочеш зустрічатися з вищим хлопцем і все таке,
але ти подумай про можливі серйозні наслідки.
-Це ж може вилізти тобі боком. -Як саме?
Радий, що ти спитала.
Опишу тобі картину.
Скільки займе цей опис?
Просто дай сказати.
Припустімо, ви зі Стіґом почнете зустрічатися.
Закохаєтеся, будете разом в університеті,
зрештою одружитеся, ти завагітнієш.
І сукупна сила ваших генів високого зросту
створить у твоєму животі зиготу розміром з величенький кавун.
Отже, тобі зроблять кесарів. Дитя вийде через аварійний вихід.
Ти дійсно хочеш решту життя мати великий шрам
на своєму красивому тілі, бо, якщо ти так хочеш…
А це аргумент.
Сюрприз!
-Мамо, чому ти зі шведом-гігантом? -Він житиме з нами.
-Ми його приймаюча сім’я. -Що?
Я хотів познайомитися з тобою в школі, розповісти новину,
але твоя мама наполягала на сюрпризі, тож…
-Сюрприз! -Сюрприз!
Удалося!
Чому? Мамо, навіщо ти це робиш?
Тому що…
зараз у світі стільки хаосу,
що ще ніколи не було так важливо відчиняти двері
перед гостями з інших країн.
Мамо, 60-ті минули, ясно? Та й ти їх не застала.
Стіґу, друже,
розумієш, нам доведеться відправити тебе назад.
Це не зламаний Xbox, який ти купив на ібеї.
Це людина.
Людина, яка хоче пізнати Америку.
Знаєш що, мамо? Щоб він міг якнайкраще пізнати Америку,
нам треба викинути його звідси.
Сідай уже в машину!
-Але я сиджу спереду. -Негайно.
Що будемо слухати?
Неймовірно! У вас справжній талант.
Ого, камера мене товстить.
Якщо в наступні три тижні я їстиму вуглеводи,
лясни мене по обличчю.
Ні, я цього не робитиму. Відколи це ти не їси вуглеводів?
Із часу конкурсу «Юна міс Луїзіана».
Я не хочу ризикувати.
Ясно.
Але мені потрібна твоя допомога.
Звісно, із чим?
Як привернути увагу хлопця?
О
боже
мій!
Я чекала на цей день усе життя і не думала, що дочекаюся.
-Я така рада, що він настав. -Який день?
Коли ти прийдеш до старшої сестри та спитаєш про кохання.
Коли ти нарешті сприймеш свою жіночність
і перестанеш одягатися, не ображайся, як дуже велике хлопчисько.
То допоможеш чи ні?
Я перевтілю тебе до невпізнання.
То хто він?
Учень за обміном зі Швеції.
-Божечки, який він гарний. -Що ти оце сказала?
Учень за обміном.
У чому справа?
Іди геть.
Перепрошую?
Просто йди й забудь про цю розмову.
-Але ти… -Я попросила тебе піти!
Ой, пробач.
Так, це було…
Просто, це учень за обміном…
З ним багато факторів проти тебе, розумієш?
Ви знайомитеся.
Вас усі бачать. Дівчата кружляють довкола, як акули.
Колись я підчепила учня за обміном.
Дієґо.
Парагвайця. Безволосого. Його піт пахнув, як пінка капучино.
Його хотіли всі дівки. То була війна.
-Я була як Кастер в Арденнській операції. -Кастер не брав участі в тій операції.
Брав. Я саме вивчаю його на уроці історії Америки.
У місцевому коледжі вивчають історію Америки?
Для диплому з готельної справи!
Але якщо хочеш, щоб хлопець звернув на тебе увагу,
маєш бути готова йти до кінця.
Я щось сумніваюся. Ти готова йти до кінця?
Не розумію, про що ти.
Ти сама відповіла на своє запитання.
Доброго ранку, Данкерзе!
Побачимося за сніданком.
СУБОТА – 5 ЖОВТНЯ – 19:00 БАЛ ВИПУСКНИКІВ
Слухай, ми можемо бути друзями, якщо ти даси мені шанс.
Ти непоганий хлопець, але нічого не вийде.
-Чому ні, Данкерзе? -Не можна, щоб нас бачили разом.
-Не клич мене Данкерзом! -Чому не можна?
-Хочеш знати чому? -Так.
Через тебе я ПУП.
Пупок?
Ні, потворний у порівнянні.
Коли я не поруч із тобою,
я тверда шістка, сімка з мінусом.
А на твоєму фоні я ледь дотягую до трійки, ледь-ледь.
Так, але ж я в школі нікого не знаю.
Повір мені, ти легко заведеш друзів.
Та ну. Хіба він аж такий привабливий?
-Так. -Так.
Пожили б з ним.
-Добре. -Добре.
Зараз буде цікаво.
Як акули на приманку.
Піду в атаку.
Справді?
Ні, авжеж, я не…
піду в атаку.
Це як дивитися бої без правил у клітці.
Але менше ударів і більше коротких топів.
Дами.
У нас є переможниця!
Який у тебе зараз урок?
Іспанська.
Провести тебе до класу?
Дай угадаю. Ти вивчила іспанську на канікулах у Барселоні?
Так, у Барселоні.
Ходімо!
Добре.
ПЕКАРНЯ
Вона вже більше тижня від нього не відходить.
Коли я його бачу, вони завжди разом.
Разом обідають, ходять на фіз-ру.
Щодня разом ідуть додому зі школи.
Не знаю, скільки ще витримаю.
Схоже, вони просто їдять і гуляють.
Могло бути гірше.
О, моя кохана
Моя мила
Це гірше.
Я закоханий у цю дівчину ще з початкової школи.
З’являється цей чувак і зриває мій семирічний план.
Це не прикольно. Він вибере Кіммі,
Джоді все життя сохнутиме за єдиним вищим за неї хлопцем. А як же я?
Іноді я думаю, як воно, обідати з друзями, які цікавляться моїми проблемами.
Більше того…
…твого дотику
Так довго, мені було так самотньо
Я вже кілька тижнів дивлюся на твою картину,
у тебе талант.
Трохи Поллока, трохи Моне,
дрібка Рембрандта.
Ти просто перелічуєш художників?
Да Вінчі, Пікассо, Матісс?
Усе настільки очевидно?
А мені подобається твій «Ван Гог».
Тепер ти називаєш художників.
Що робиш?
Канону Пахельбеля на келихах
вистачило, щоб стати юною міс Новий Орлеан…
Та якщо я хочу стати юною міс Луїзіана,
треба підняти планку.
Круто.
Слухай, я готова йти до кінця.
-Тоді до роботи. -Добре.
Боже, Гарпер!
Ти мене мало не вбила!
То ти хочеш цього чи ні?
-Помада. -«Жіноча загроза».
Заспокусливо.
-«Вершкова». -Не спокусливо.
-«Заяви про себе». -Не спокусливо!
-Ні-ні, це відтінок, «Заяви про себе». -Помилилася.
Я схожа на бабусин диван.
Або на вродливу принцесу-русалку!
Ясно, ні. Гарпер, ні!
Оцей.
Подвійний пензлик 187!
Козяче волокно.
-Нащо ти взяла маму? -Мені самій тебе не виправити.
Ви були чарівні на ранковому шоу!
Зосередьтеся!
Гаразд.
Зовсім інша справа!
Маєш чудовий вигляд.
Дякую, мамо, але це не моє.
Добре.
Хай волосся обрамляє обличчя шарами, щоб підкреслити красиві вилиці.
Можна трохи зрізати ззаду, залишивши довжину,
і пофарбувати кілька пасом у темніший медовий колір.
Джоді, що думаєш?
То блиск для губ і рідка помада не одне й те ж?
Не хвилюйся ти так, сестричко!
Завтра той швед упаде тобі до ніг.
-Я б не була така певна. -Джоді!
Послухай мене.
З таким настроєм я б нізащо не отримала роботу в корпорації «Hilton».
Це неоплачуване стажування в «Residence Inn».
Дурненька.
А це моє.
Маєш шикарний вигляд.
Алло?
Добрий вечір, можна поговорити з Джоді?
Так, це Джоді.
Привіт. Це Стіґ, новий учень за обміном у твоїй школі.
Алло?
Так, привіт.
Чим я можу допомогти?
Ну, я мало кого знаю в школі, а ти здаєшся приємною дівчиною.
І я б хотів, якщо ти ще не маєш пари, запросити тебе на бал випускників.
Так, звісно.
Піти з тобою було б пречудовно.
Це слово, яке нечасто почуєш.
Гадаю, мій номер тобі дав Данклмен?
Ні. Я знайшов його в телефонній книзі під «Здоровенна потворна жирафа»!
Шніппер.
Попалася.
Що в біса з вами не так?
Не вдавай «найкращу актрису другого плану».
Бачила, як ти дивишся на Стіґа. У тебе щелепа до землі відвисла.
-Ми зі Шніппером захотіли розважитися. -Як справи?
Ти ж не думаєш, що такий хлопець, як Стіґ, міг на тебе запасти?
Будьмо чесні, Джоді.
Ти висока дівчина. І ніколи не будеш красунею.
Що ж.
Чому так довго?
Любий, розслабся.
Це ж цілий наряд.
Макіяж, зачіска. Тривалий процес.
Ага.
Овва!
Вона ж виглядає так само?
-Так! -Ага.
-Що нового, Стіґу? -Нічого, Джейку!
Ти так швидко став популярним.
-Привіт, Стіґу. -Привіт, Шило!
Дуже-дуже швидко. Минув тиждень, і всі знають твоє ім’я.
-Так, це… -І ти зустрічаєшся з Кіммі.
Не збагну, чому всі хочуть зі мною дружити.
-А така красуня, як Кіммі, — зустрічатися. -Ти про що?
Ну, поглянь на мене.
-І що? -Я чудило.
Не розумію.
Соромно про таке казати, але в моїй школі
багато дуже вродливих, дуже популярних, високих хлопців.
Я не один з них.
То ти кажеш, що у твоїй країні це все
вважається потворним?
Ну, звісно.
-Цього не може бути. -Чому?
-Якщо це правда, тоді у Швеції ти — це я. -Справді?
Це так дивно.
Якщо у Швеції я — як ти,
то хто я тут?
Хто найпопулярніший, найвродливіший у твоїй школі?
Хлопець, за яким сохнуть усі дівчата та з яким усі хочуть дружити?
-Інґвар Крюґер. -Це ти тут.
Ти Інґвар Крюґер.
-Я Інґвар Крюґер, Данкерзе! -Саме так.
У Швеції мені було б непереливки, так?
Так, але не переживай.
Виходь, негайно.
Перепрошую. Я читаю.
Ти ховаєшся.
Не хочу бачити Кіммі.
Вона розіграла тебе по телефону, і що тепер?
Легко тобі казати. Тебе нічого не виводить із себе.
Мене багато чого виводить із себе. Якось пристосовуюся.
Я пристосовуюсь отак.
Класний прикид, до речі.
Чи не найкращий твій образ.
Не змінюй теми.
Так, Гулівере, подивимось, у яку халепу ти вскочиш далі.
Одного дня, коли тебе дражнитимуть і глузуватимуть з тебе,
ти не сховаєшся в туалеті.
Ти встанеш і скажеш: «Я така.
Я люблю всі свої 187 сантиметрів, і вам цього не змінити».
Ось чого я тобі бажаю.
Сподіваюся, я буду поруч і це побачу.
Ти серйозно змиваєш воду, щоб уникнути цієї розмо…
Ти хотіла пограти на піаніно?
У мене є кілька хвилин перед уроком, то я тут балуюся.
Та ні, грай собі.
Я погано граю.
Розслаб руки.
Перепрошую?
Ти так стараєшся попадати по нотах, що твої пальці напружуються.
Тому просто розслаб руки.
Добре. Розслаблю.
Так.
Непогано.
Краще.
Так. Прикольно, дякую.
Тепер ти щось зіграй.
-Ні, я більше не граю. -Будь ласка.
Я певен, що ти граєш краще за мене.
Так, я добре граю,
але тільки завдяки їм.
Твоїм рукам?
Так, надіюся, на піаніно ти граєш руками.
Ні, я маю на увазі…
Тому серед класичних піаністів більше чоловіків.
Більші руки, швидші рухи, більший розмах…
Мені пощастило. Мої руки…
Можна мені глянути?
Так.
Так. У тебе великі руки.
Значить, зможеш це зіграти?
«Хлопці й лялечки», мій улюблений мюзикл.
-І мій. Це класика. -Справді?
-Любиш мюзикли? Клас! -Так.
У Швеції я співав у «Кішках».
-Боже, я теж! -Справді?
Ні.
Не знаю, нащо я це сказала.
Але зіграй зі мною.
Ну ж бо. Сідай.
Розслаб руки.
Це я знаю.
Мені ніколи не випадало закохатися
І ось зненацька ти
Це ти навіки
Мені ніколи не випадало закохатися
Думав, моє серце в безпеці
Думав, що знаю рахунок
Але це все вино
Надто дивне й міцне
Мене переповнює дурна пісня
І я маю її вилити
Тому прошу пробачити мені
Мій туман безпорадності
Мені справді ще ніколи
Не випадало закохатися
Фантастика.
Кіммі, привіт.
Я тебе шукаю. Мали разом іти на урок.
Так, у нас тут просто невеликий імпровізований концерт із…
Джоді.
Джоді. Радий офіційно познайомитися.
Я Стіґ.
А це моя дівчина, Кіммі.
Дівчина?
Так, дівчина.
Дівчинко. Ми вчора поговорили, і тепер це офіційно.
Стіґґі, візьмеш мені дієтичну колу перед уроком?
Так, звісно.
Бувай, Джоді.
-Яку гру ти затіяла, дилдо? -Ти про що?
-Ти підкочуєш до мого хлопця. -Ні.
-То ви двоє випадково опинилися тут разом? -Так.
-Не лізь до нього. -Добре.
-Ми станемо королем і королевою балу. -Безсумнівно.
-Припини весь час підтакувати! -Добре.
Перепрошую.
-Привіт. -Тату, що відбувається?
Ти про що?
Чому в нашому домі стільки височенних людей?
Хто вони такі?
Я просто запросив на зустріч кількох друзів.
А чому всі твої друзі носять шапочки з написом «Вищий клас»?
Тому що це не просто групка друзів,
а й просто група, розумієш?
Тобто, клуб?
Ні, не клуб.
Клуби — відстій.
Крістал Спіц, голова «Вищого класу»,
уже сім років, скоро буде вісім,
якщо Боб Брікман не виграє наступні вибори.
-Цього не буде, Бобе! -Побачимо, Крістал.
Твої батьки люб’язно запросили провести нашу щотижневу зустріч у вашому домі.
Зустріч чого?
Клубу високих.
Клубу високих? «Вищий клас» — це клуб високих?
Міжнародний клуб високих має понад 200 відділень у США.
«Вищий клас» — третій за розміром, але з нашою новою членкинею…
Ні-ні.
…нас стає 24.
І ми тепер офіційно другі!
«Вищий клас», заспівайте свою пісеньку!
Ні, не треба.
Ми красиві з величезними ступнями
У вічно замалому одязі
Ми такі велетенські
Що нам тісно в літаку
Джоді, не сердься.
Послухай…
Думав, ти захочеш поговорити з іншими високими людьми.
Побачиш, що вони не страждають через свій зріст.
Бути високою паскудно. Чесно.
Приходжу на ці зустрічі лише заради їжі та хлопців.
Туалет сюди?
Джоді,
я хочу, аби ти почувалася нормальною.
Хіба ти не розумієш,
що після кожної твоєї такої спроби
я почуваюся ще більш ненормальною?
НЕ ЗАХОДИТИ
Операція зі зменшення зросту.
Подивимося.
Коштує 150 000 $.
«Знаю чувака в Індії, який зробить дешево.
Дуже довготривале відновлення, дуже болісна процедура.
Але коли я знову навчилася ходити, не пошкодувала».
Чому я не народилася нормальною?
НЕВІДОМИЙ АБОНЕНТ
-Алло? -Привіт, Джоді. Це Стіґ зі школи.
Знаєш що, Шніппере?
Ти реально вибрав поганий день глузувати з мене, ясно?
Коли побачу тебе, візьму свої кросівки 46-го розміру
та заряджу тобі по яйцях з усієї сили.
Уторопав?
Мої великі стопи плюс твої крихітні яйця дорівнює біль.
І…
Ти таки Стіґ, так?
Ага.
Мені дуже прикро. Я…
Я тебе з деким переплутала.
Та нічого. Я…
Сповідаюся, я не заважаю. Просто хотів спитати, чи…
Чи ти, бува, не хочеш прийти сьогодні в гості подивитися мюзикл зі мною?
О боже.
Джоді?
Привіт.
Як поживаєш?
Хто прийшов?
Не зараз!
Вибач, це просто мій партнер у «королівській битві» Шоші з Окінави.
Але привіт!
Я схожа на посміховисько?
-Я піду. -Що?
Ні-ні, ти не схожа на посміховисько. Ти…
Маєш приголомшливий вигляд.
-Справді? -Так, я…
Я просто в шоці. Ти так вирядилася, аби вчитися.
Джоді, привіт.
Ого, здоров.
-Привіт. -Ого.
Дякую, що прийшла.
Дякую, що запросив.
Прошу, заходь.
Бувай, Данку.
Як неприємно.
Тебе ніхто не питав.
-Ви це дивитеся? -Ага.
Добре.
Я такий розтелепа.
Сальса.
Забув.
Зараз повернуся.
Мені дуже прикро.
Та нічого.
Тут стільки продуктів, з яких можна зробити смачненьке смузі.
Фрукти й таке всяке.
Я сьогодні був у спортзалі, тож додам протеїнового порошку.
Не завадить.
Аби наростити м’язи.
-Схоже, він не хоче залишити нас удвох. -Схоже на те.
Може, я тоді попрошу його… Ну, ти розумієш…
Так, думаю, це гарна ідея.
Агов, Данкерзе.
Що?
-Що, друже? -Подивишся з нами кіно?
Ну… Ні, я не хочу… Добре.
Яка гарна ідея!
Умощуйся зручно. Клас.
-Дуже зручно. -Данку.
Гей, ти куди?
Клас.
Вибач.
Може, я просто…
Отак.
Ага.
Так краще.
Отже,
де сьогодні твоя дівчина?
На якійсь вечірці.
Мабуть.
І…
ти єдина подруга, з якою я хотів дивитися мюзикл…
Так, звісно.
Вона така гарна…
Кіммі.
Але іноді вона така невпевнена в собі.
-Невпевнена? -Ага.
Після того як побачила нас за музикою, весь час повторювала:
«Ви дійсно зустрілися ненароком? Вважаєш її гарнішою за мене?»
Послухай, Кіммі Стітчер не буває невпевненою,
тим паче через мене.
Чого ж ні?
Бо їй нема через що бути невпевненою.
Кіммі ж… ідеальна.
А я… оце.
Ти серйозно? Бути високим круто.
Бути високим хлопцем круто, а от…
коли ти висока дівчина, люди бачать тільки це.
Я бачу не лише це.
Що ж ти бачиш?
Не знаю.
Не високу дівчину.
Просто дівчину.
Дуже розумну, веселу,
унікальну…
вродливу дівчину.
Мені шкода.
А мені — ні.
Добрий вечір, сестро.
Що це на тобі?
Еллі МакКінні, юна міс Флорида 1993-го,
в автобіографії «Головне досягнення» пише,
що для ідеального допасування сукні треба купити на три розміри меншу
й носити її дві години щодня тиждень до конкурсу, щоб вона сіла по фігурі.
Ти хоч можеш у ній дихати?
Просто забудь, чи…
-Забудь, чи можу я дихати. -Гаразд.
Що сталося зі шведом?
Ми просто подивилися кіно.
Так, і?
Потім він запросив Данклмена приєднатися до нас.
А потім…
він назвав мене подругою.
А потім…
Потім я його поцілувала.
Після цього всього
ти поцілувала його?
Ага.
Хто ти така?
Не знаю. Я не планувала цілувати чужого хлопця,
навіть хлопця Кіммі, але…
Це ж не я. Я не інша жінка.
Я заледве жінка.
Ситуація стає дуже неприємною дуже швидко.
Нащо ти визираєш у вікно, коли ми говоримо?
Ми на незвіданій території. Якщо Кіммі про це дізнається…
То в тебе мафін?
Ні, це не мафін.
Не треба…
Я лише…
Ти дала мені ляпаса?
Ти ж сама просила, якщо їстимеш вуглеводи.
Але не думала, що ти це зробиш. Що, як залишиться слід?
Годі говорити про себе. І скажи, як мені все повернути.
Нічого вже не повернеш. Ти його поцілувала, а він тобі відповів.
Не зважай на дівчину, у тебе є шанс.
Ти йдеш уперед. Ти в грі.
Як генерал Кастер.
Генерал Кастер не той, ким ти його вважаєш!
Гей, Данкерзе.
Ти не спиш?
Не сплю.
У чому річ?
Маю в дечому зізнатися.
Нині я зрадив Кіммі.
З Джоді. Вона мене поцілувала,
я відповів на її поцілунок, і…
Я не відхилився.
Я жахлива людина?
Та ні.
Ні. Люди…
Таке трапляється. Люди помиляються.
І як було?
Не так, як із Кіммі.
Це було дуже приємно, Данкерзе. Палко, пристрасно.
-Я відчував, як б’ється її серце… -Круто. Цього досить. Зупинися.
То що мені робити?
Знаєш що. Послухай.
Ти вже в стосунках, тож…
Тож…
Думаю, тобі, мабуть, варто зосередитися, ну…
на живленні, плеканні й продовженні…
тих стосунків.
Але що, як Джоді мені подобається більше, ніж Кіммі?
Усе нормально?
Так, я в нормі. Усе добре.
Послухай, Джоді чудова.
Ага.
І вона пахне…
як полудневий теплий дощ у серпні,
а її шкіра, як солодкі масляні збиті вершки, але…
ти, мій друже, зустрічаєшся з найпривабливішою,
найпопулярнішою, найжаданішою дівчиною в школі,
тож, як залишишся з нею, можеш стати королем балу.
Це… Ми тут не ставимося до цього легковажно.
Ясно.
Скоро ти повернешся у Швецію
і знову житимеш моїм життям.
Так? Тож користайся моментом, друже.
Це твій шанс побути Інґваром Крюґером.
-Так. -Ага.
Але ще одне.
Я все одно можу дружити з Джоді?
-Справді? Ні? -Я…
Думаю, ти можеш… Це може ввести її в оману,
і, мабуть, краще, якщо ти обірвеш зв’язки з нею,
цілком і повністю.
Це по-американськи.
Так.
Гаразд.
-Добре, що ти в мене є. -Ага.
Я ціную твою чесність. Це для мене важливо.
Ти поцілувала Стіґа?
Можна тихіше?
-Я кричу? -Так.
Вибач. Але це важлива подія, твій перший поцілунок!
Як тобі? Розкажи в деталях.
Практично ідеально.
Якщо не зважати на те, що в нього є дівчина. Я жахлива людина?
Ні. Це вона жахлива.
І не заслуговує його, а ти заслуговуєш.
І маю сказати, мені подобається нова Джоді.
Нова Джоді?
Джоді, яка долає свої страхи, яка йде за мрією.
Джоді, яка так і каже: «Глянь, яка я гарна».
Пора слухатися своїх порад.
Коли це я давала такі поради?
Мені давала.
Коли вмовила мене сказати батькам, що вступатиму в школу моди,
а не на медичний.
Точно.
Думаєш, вони колись пробачать мені?
Ні, ти для них померла.
Що ця дівка хоче довести?
Думає, що макіяж і нова зачіска зроблять її менш потворною?
Думаєш, вона менш потворна?
Ні. Вона така ж потворна, як і раніше.
Брешеш.
Добре, так. Поглянь на неї. Вона…
така впевнена в собі й…
Вона як незалежна жінка із золотими кучерями.
Вона таки приваблива.
Раджу не розслаблятися.
Хай вона не розслабляється.
Він іде.
Що сталося вчора ввечері? Не відписував мені.
Ага, власне, смішно вийшло.
Я залишив телефон вимкнутим.
У беззвучному режимі.
Думаю, він міг зламатися.
Данкерзе, у нас тут є місце!
Не треба. Я тут…
Ні, ходи до нас. Ну ж бо.
Добре.
Це мій сусід, Данкерз.
Ну, мене звати Данклмен.
І я радше домовласник, ніж сусід, тож…
Домовласник! Ти такий смішний.
Він дуже смішний.
Він пародіює людей.
-Що, пародіюю? Не думаю… -Шеф-кухаря, Гордона Рамзі.
-Я не… -Покажи.
Покажи!
-Йому добре вдається. -Рамзі!
Ти тушкуєш цю індичку вже 15 хвилин. Де соус із ягняти?
Зроби це. Ну ж бо. З оцим.
-Суші? -Так. Прошу.
Моя бабця могла б зробити кращі суші за ці, а вона сліпа!
-І бутерброд! -Ти не…
Люблю номер з бутером.
-Що ти таке? -Я не знаю!
Бутер із бовдуром!
Кевін Гарт!
Так, звісно, Кевін.
-У Швеції від нього шаленіють. -Добре!
Знаєте, як Кевін це робить?
Це не фішка Меттью Мак-Конагей, Кевін був перший.
Підходите до нього, а він…
На що я дивлюся?
Неясно.
Ти ж не їстимеш це печиво? Воно на смак як тирса.
Мені не можна глютен, але ж треба чимось перекушувати.
Тоді спробуй оце.
-Ти теж не їси глютену? -З 2012 року.
Ні, тут точно є глютен.
-Хто їх робить? -Веганське кафе.
Я тебе відведу.
Де ти була все моє життя?
-Я говорив до випічки. -Так, звісно.
Залиш собі.
Я що, уже недостатньо крута, щоб ти сидів зі мною за обідом?
Ні, просто…
Стіґ запросив мене сісти з ним, я не хотів бути неввічливим.
Він нічого про мене не казав?
-Наприклад? -Не знаю.
Він уникав мене весь день. Думала, учора ми гарно провели час.
-Ще б пак. -Перепрошую?
Що? Нічого.
-Він таки щось казав. Що він казав? -Не знаю.
Перепрошую, я з тобою розмовляю.
Що він тобі сказав?
-Він сказав, що ви поцілувалися. -Він що?
Ти добиваєшся зайнятого хлопця. Є багато інших хлопців.
-Вільних. -Що він сказав?
Що не знає, хто йому більше до вподоби.
-Ти чи Кіммі. -Справді? А ти що?
Натякнув, що йому варто зосередитися на наявних стосунках із Кіммі.
То тепер ти дбаєш про Кіммі? Я думала, ти мій друг.
Я твій друг.
Але якщо я не твоя, то не дістануся нікому?
Джоді, не лести собі. У мене побачення з Ліз у безглютеновій пекарні.
Початок не чудової історії кохання.
Нехай ти не віриш, але ти мені небайдужа.
І я просто не хочу, щоб ти страждала.
Що з тобою сталося?
Велосипеди для невдах.
Слухай, можемо поговорити?
Так, звісно. Заходь.
Отже…
як справи?
Просто хотіла перепросити, що поцілувала тебе вчора.
-Та нічого. -Ні.
Не нічого. У тебе ж є дівчина. А я накинулася на тебе.
Певно, тому ти й ігнорував мене сьогодні.
Я просто не знав, що сказати, чесно.
Ні, можеш нічого не казати.
Знаєш, можеш і далі мене ігнорувати.
Справді?
-Ага. -Чому?
Бо інакше я сподіватимуся на щасливий кінець,
який буває лише в кіно з актрисами зростом до 1,8 метра.
Джоді, я б хотів, щоб ми були принаймні друзями.
Так, друзями.
Просто забудьмо про поцілунок і вдаваймо, що нічого не було.
-Це ж можна? -Так, авжеж.
Чудово.
-Чудово. -Добре.
Просто прекрасно.
Я… Дай п’ять.
Дай шість.
То як усе скінчилося?
У нього всього кілька подряпин, але ми зараз не розмовляємо.
Це ви вперше посварилися?
Мабуть, так. Він навіть не підкочував до мене по-дурному вранці.
Що ти робитимеш зі Стіґом?
Нічого. Він зробив свій вибір.
-Він тобі не потрібен. Будуть інші. -Ага.
Цей хлопець від початку не мав мені дістатися.
Забудь про них. Ходімо потанцюємо.
Джоді. Ходи до мене.
Я пас.
Не танцювати під шкільний оркестр перед балом — погана прикмета.
Я ризикну.
Гей, Джоді.
Треба поговорити.
Про що?
Про хлопця,
який, як виявилося, запав на тебе.
-Слухай, я не хотіла… -Шніппер.
Шніппер?
Запав на нову тебе. Йдемо у квест-кімнату в п’ятницю.
Ходімо з нами.
Я не поведуся на ще один розіграш.
Це не розіграш. Він попросив тебе запросити.
Чому я маю тобі вірити?
Знаю, що не завжди була з тобою мила. Вважай це моєю спробою примирення.
Бувай.
Що те стерво хотіло?
Запросила мене на тусовку в п’ятницю.
Чому?
Я начебто подобаюся Шніпперу.
-Знову глузують з тебе. -Я так і подумала.
Здалося, що вона говорить щиро.
Ти мариш, чи що?
Так важко повірити, що я можу подобатися Шніпперу?
Так. Чувак тільки й насміхається з тебе.
Навіть якщо це правда, ти хочеш зустрічатися зі Шніппером?
Може, якщо Стіґ побачить, що я живу далі, зрозуміє, що зробив помилку.
У нас квитки на концерт у п’ятницю.
Упевнена, ти знайдеш, з ким піти.
Тепер ти мене кидаєш?
Чому ти ускладнюєш мені життя?
Чому ти сходиш із розуму через хлопця, який, як ти сказала,
тобі ніколи й не світив. Тобі аж так потрібне схвалення?
Якщо не збираєшся мене підтримати, краще тримай свою думку при собі.
Не хвилюйся, триматиму.
Ласкаво просимо
до Маєтку вуду.
Отам
убили мене й увесь мій клан
учора вночі.
У вас є рівно одна година…
Знайти підказки й убивцю, пережити те ж і т. д.
Ми не новачки. Впустіть нас.
Як собі хочете. Мені однаково заплатять. Чекайте тут.
То де цього року тусовка перед балом?
На тих вихідних моя мама їде з міста на йога-ретрит.
Думаю, можна організувати якісь посиденьки в мене.
-Справді? -Ага.
Ідеально.
Вечірка в Данклмена!
Ні, посиденьки.
-Вечірка! -Посиденьки.
Посиденьки, я сказав… Ви ж чули?
-Це вечірка. -Поси…
Алло?
Що?
Так, добре.
Перша підказка в залі нагорі.
Стіґґі, ходімо.
Відколи це ти організовуєш вечірки чи посиденьки?
Тепер я тусуюся з доволі популярною групою.
Від мене цього очікують.
-Ого, класно тобі. -Дякую.
МОЗКОВИЙ ШТУРМ
Народ, я втомилася.
-Зробімо перерву. -Залишилося всього 12 хв.
Часу достатньо.
Ця кімната в нашому розпорядженні. Скористаймося цим.
Здоров.
Ну все.
Я так не можу.
Чому ні? З вас така мила пара.
Я краще піду.
Вихід не тут.
І не тут.
Якщо вже йдеш, то йди.
Я намагаюся.
-Дякую, що прийшла. -Звісно.
Що такого важливого, щоб зустрітися наодинці?
Знаєш, оцей весь наш план забути, що ми поцілувалися?
Ага.
Мені він не подобається. Дуже поганий план ми придумали.
Я…
Побачив, як ти цілуєш Шніппера…
Це більше ніколи не повториться.
-Слава богу. -Хотіла, аби ти ревнував.
Це спрацювало.
Тоді це геніальний хід з мого боку.
Послухай, Джоді, я…
Я порву з Кіммі, якщо зможу бути з тобою.
Думав зробити це сьогодні, і…
може, зустрінемося після цього?
Сьогодні я не можу.
У моєї сестри конкурс краси.
Ясно.
Хіба що ти хочеш піти зі мною.
Типу на побачення?
Так, типу на побачення.
Залюбки.
А потім можна разом піти на вечірку Данкерза. За однієї умови.
Підеш зі мною на бал випускників?
Так, авжеж.
То Стіґ прийде з тобою сьогодні?
-І запросив тебе на бал? -Саме так.
І це все можливо, бо він кидає Кіммі, щоб бути з тобою?
Через це мені ніяково, але…
так, кидає.
-Що таке? -Нічого.
Усе нормально.
Розумієш, просто…
Не знаю. Було…
приємно бути потрібною тобі.
Тепер я знову більше не буду тобі потрібна.
Ти про що?
До минулого місяця тобі ніколи не була потрібна моя допомога.
Ну, я хотіла говорити з тобою про всяке, але…
Чому не говорила?
Не знаю, певно, тому що ти постійно зайнята своїми конкурсами краси,
і я вирішила, що тобі це нецікаво.
Ти для мене важливіша
за будь-яку дурну корону.
Тоді, мабуть, звертатимуся до тебе за потреби.
Гаразд.
Так.
З ким же ще мені говорити?
Ти моя старша сестра.
Ти моя вища молодша сестра.
Це я.
То де він?
Спізнюється, як бачите.
Але він точно прийде?
Так, прийде.
Гаразд, вибач. Ми просто дуже хочемо з ним познайомитися.
Будь ласка, не осоромте мене.
Нізащо.
Ні.
-Я її точно осоромлю. -Я теж!
Пані та панове, зустрічайте конкурсанток «Юна міс Луїзіана»!
КОНКУРС ПОЧАВСЯ 30 ХВИЛИН ТОМУ.
ТИ ДЕ?
Вітайте міс Гарпер Креймен!
Вірю, що можу зробити світ кращим,
використовуючи свої навички з готельного менеджменту, які…
Які полягають у задоволенні та перевершенні очікувань гостей.
Хіба б не було чудово,
якби ми могли задовольняти й перевершувати очікування гостей…
у поточному конфлікті на Близькому Сході?
Дуже дякую.
Тобі в лице, юна міс Шривпорт!
Я вб’ю того малого, коли його побачу.
Не кажи так.
Я серйозно. Зіб’ю Стіґа цією машиною.
Тоді сядеш у тюрму.
То відсиджу свій строк як чоловік,
бо ніхто не може продинамити мою доньку, чули? Ніхто!
Дивися на дорогу!
Вибачте.
Ніхто!
Джоді.
Джоді, вибач. Дозволь усе пояснити.
Поясни, будь ласка.
Помагав Данкерзу з вечіркою весь день.
Тоді люди почали рано приходити, і все якось закрутилося.
Якщо чесно, я втратив лік часу. Вибач.
Ясно,
а з Кіммі ти поговорив?
Збирався, але вона постійно з кимось розмовляла,
а я шукав відповідний момент.
-Розумієш? Тож я… -Стіґу, зробімо селфі.
Так. Давай.
-Клас! -Вийшло?
-Так. Люблю тебе, брате! -І я тебе!
Що?
Ти не порвеш із Кіммі.
-І не збирався. -Джоді, чому ти так кажеш?
Бо тобі подобається популярність.
Значно більше ніж я, тож…
Ні, Джоді.
Ти що. Повертайся.
Стіґу, сюди. Хочу щось тобі показати.
У тебе вже є пара на бал?
Немає.
Хочеш піти зі мною?
Так, хочу.
І не хочу.
Хочу й не хочу.
Я заплуталася. Думала, я тобі подобаюся.
Подобаєшся! Просто…
я типу закоханий…
в іншу дівчину.
Знаю.
-Що? -Ага.
Я ж бачу, як ти дивишся на Джоді.
То чому ви не разом?
Не знаю, мабуть, я не її типаж.
То ти збираєшся до кінця життя чекати, доки станеш її типажем?
Якщо знадобиться, так.
Ясно.
-Вибач. Ти, певно, ненавидиш мене. -Я пригнічена.
Але тебе не ненавиджу.
А от твої малюнки ненавиджу.
Чесне слово.
Джоді?
Усе гаразд?
Не хвилюйся. Я не казатиму й не робитиму нічого, що б тебе засмутило.
Я просто хотів…
сказати, що люблю тебе.
І…
Я тут, якщо буду тобі потрібен.
Гном і соняшник. Класика.
О господи!
Що ти тут робиш?
Гарпер дозволила мені зайти.
Зайти, а не торкатися волосся Джоді, поки вона намагається спати.
Відколи це ти знаєш карате?
Мама. Змусила мене піти на курс самооборони тоді,
коли серійний убивця був на волі.
Що ти тут робиш?
-Я… -І що в тебе з оком?
Минулої ночі стався шалений поворот подій, і я впав.
Але я в нормі.
-Тобі боляче? -Не…
Не дуже…
Мама спитала те саме, коли на день раніше повернулася з ретриту.
А тоді покарала мене за розгром у домі.
-Отже… -Ой.
Отже…
На бал я не потраплю.
Вибач.
Тобі нема за що вибачатися.
Останнім часом я був тобі не найкращим другом.
Це ти мені вибач.
Купив тобі подарунок.
З надією…
загладити провину.
Я більше нічого не казатиму. Відкривай.
Гаразд.
Коробка гарна.
Відкривай.
Високі підбори.
Зі спеціалізованої крамниці для дреґ-королев «Королеви крику».
Класне місце! Дали мені подарункову картку.
Якщо прийду ще 9 разів, отримаю безплатну пару.
Дуже гарні.
Дякую.
-Але я їх ніколи не взую. -Нехай.
Просто залиш їх собі. Про всяк випадок.
Навіщо?
Власне, радий, що ти спитала. Опишу тобі картину.
-Не треба… -Вислухай мене.
Уяви, що минуло три роки.
Ти в якомусь гарному університеті на Середньому Заході.
У Північно-Західному чи Нотр-Дамі.
І…
зустрічаєш якогось
вищого за себе
хорошого хлопця…
Ти йому дуже подобаєшся
за твою доброту.
Йому подобається, як ти в убері сідаєш поруч із водіями,
щоб їм не було самотньо, і…
як ти не любиш ізюм, але любиш пластівці з ізюмом.
Я цього геть не розумію, але, можливо, йому це подобається.
Він кличе тебе на побачення.
І ти хочеш взути підбори.
Ти хочеш купити собі пару взуття,
але не можеш, бо надворі хуртовина.
Тож ти згадуєш цей момент і думаєш: «Чорт!
Треба було залишити ті підбори,
які Данклмен подарував мені про всяк випадок».
З хлопцем у тебе не складеться. Ні.
-Ясно. -Але в тебе буде чудовий вигляд.
Дякую.
Без проблем.
ДЖОДІ, ЦЕ ЛІЗ. ТИ МАЄШ ЦЕ ПОБАЧИТИ.
Гей, Данклмене, шалена вечірка, так?
Вирішила все задокументувати для нагадування,
раптом ти знову вирішиш влаштувати вечірку.
Стіґу.
Про що ви з Джоді розмовляли на кухні? Здалося, про щось важливе.
Я з неї глузував, Кіммі. І вона була розлючена на мене.
Що ти зробив?
Вона приходила сюди днями,
казала, що пішла з квест-кімнати,
бо не могла бачити мене з іншою.
По суті, вона сказала, що таємно в мене закохана.
Що?
Зізналася в коханні? Це ж так тупо.
Я точно не закоханий у Джоді.
Так ось, вона ніяк не йшла,
тож, щоб здихатися її,
пообіцяв зустрітися з нею сьогодні й поговорити.
Але я її продинамив.
-Ого! -Молодець!
Жорстоко, бро.
Гей!
Данкерзе!
Данкерзе, у чому…
Жорстоко, бро.
-Гей. -Що ти…
Данкерзе.
Данкерзе, у чому проблема?
У тобі.
Коли ми познайомилися, ти був хорошим хлопцем.
Але став таким придурком.
Ти ллєш бруд на Джоді перед цими людьми,
а наодинці зі мною зізнаєшся мені в коханні до неї.
Найгірше те, що ти нічого про неї не знаєш.
Її день народження? Її друге ім’я?
Її улюблений колір? Колір її очей?
-Зелені. -Ні, блакитні.
Джоді може стільки всього дати.
Вона найкраща людина, яку я знаю.
Певен, ти не знаєш, що вона читає список 100 найкращих книг до 21-річчя.
І ось що смішно:
вважаєш себе значно крутішим за неї, але це не так.
Ніхто з вас не крутіший. Ви думаєте… Вона крутіша за всіх вас, разом узятих.
А ще вона вища за всіх нас, разом узятих.
-Ага. -Гей…
Данкерзе!
О боже, Данкерзе!
Агов, друзі, припиніть!
Перестаньте! Заспокойтеся!
Хлопці, припиніть!
Увага, школо Рубі Бриджес.
Настав момент, якого ви всі чекали.
Оголошення короля і королеви балу.
Для зачитання імен запрошуємо на сцену
випускницю школи Рубі Бриджес, нещодавно короновану юну міс Луїзіана,
Гарпер Креймен.
Дякую, учні. Вітаю всіх.
Директоре Престон, маю сказати, шикарно виглядаєте.
Ви схудли, чи що? У чому секрет?
Поговоримо потім.
А тепер, без зайвих розмов, ваші король і королева балу.
Дякую.
Переможцями стали…
Ви певні?
-Так мені сказали. -Ми певні.
Кіммі Стітчер і Стіґ Молін.
Дуже дякую.
Дякую!
Хто б міг подумати?
Усім дуже дякую. Ні?
Любий, Стіґґі, у нас вийшло!
Що не так?
Я більше так не можу.
Як не можеш?
Отак.
Чи отак.
Чому ні?
Бо я помилився.
Бо бути Інґваром Крюґером не так класно, як я думав.
Що таке Інґвар Крюґер?
Не має значення.
Це тому, що тобі подобається Джоді?
Поясни мені, бо я не розумію.
Що ти в ній знайшов?
Можна хвилинку уваги, будь ласка?
Привіт, я Джоді.
Ви можете знати мене як Амазонку чи Ґодзіллу,
чи Зелену велетку, чи як іще ви обзивали мене всі ці роки.
Знаєте що? Я розумію. Я висока, дуже висока.
Мій зріст переслідував мене
все життя.
Він…
Він мене визначав.
Але думаю, пора мені знайти нове визначення.
-Хочу сказати одну річ. -Це мій момент.
-Одну річ. Не мій. Ясно. -Не твій.
Я значно більше, ніж просто висока дівчина.
Я сестра.
Я найкраща подруга.
Переважно хороша, інколи погана.
Пробач.
Я розумна.
Я прикольна.
І я припускалася помилок.
Я поцілувала хлопця, у якого була дівчина.
Що?
І мені шкода.
Я вчинила неправильно.
Я граю на піаніно,
і в мене дуже добре виходить.
Мій зріст робить мене мною, а я собі подобаюся.
А ви маєте подобатися собі.
Ми всі по-своєму прекрасні.
Коли ми це усвідомимо, цього в нас уже ніхто не відбере.
Тож можете й далі з мене кепкувати,
обзивати мене, питати «Як там нагорі погода?» Бо…
я витримаю.
Бо погода тут нагорі доволі непогана.
Так, Джоді!
Вийшло так, як ти уявляла?
Ще краще.
Я мушу йти.
Джоді, чекай!
Джоді, мені так жаль.
Вибач мені за все.
-Дякую. -Твоя промова була прекрасна.
Дякую за ці слова.
Так.
Я порвав із Кіммі.
Нарешті.
Послухай…
Чи є в нас шанс почати все спочатку?
Будь ласка.
Я хочу почати все спочатку.
Але не з тобою.
-Привіт. -Привіт.
Чому ти не розкрив справжньої причини синця під оком?
-Здалося, що це неважливо. -Але ж ти…
Ти захистив мою честь і прийняв удар заради мене.
Ну, так…
Мабуть, це я і зробив.
Що?
Нічого.
Подумки вношу правки до моїх критеріїв ідеального хлопця.
Я подолав 50%?
Бери вище.
Але єдиною серйозною заковикою є ящик з-під молока.
Я дійсно не розумію, чому ти просто не покладеш свої речі в рюкзак,
як нормальна людина.
Бо я знав, що настане день, коли він стане мені в пригоді.
І хотів бути готовий.
Готовий до чого?
До цього.
Закороткі ручки у валізах на колесах,
ноги звисають з усіх ліжок, у яких я коли-небудь спала,
доводиться сидіти боком у літаках…
Кожен з нас хотів би щось змінити в собі.
Але це нам геть не під силу.
Нам під силу лише змінити наше ставлення.
Як на мене, у нас є два варіанти:
можемо принишкнути або випростатися на весь зріст.
Переклад субтитрів: Галина Шрам