V minulých dílech...
Dostal jsem tvou zprávu.
Sto desátá, 10-30. Nouzové volání.
Calvin Franz byl zavražděn.
Jestli volal tobě, třeba volal taky dalším z jednotky.
Volala jsem O'Donnellovi, Dixonové, Sanchezovi a Orozcovi. Neberou to.
Podplatil jsem portýra.
Neagleyová se prý zapsala...
Jen hlídejte ten hotel. A je.
- Nikdo nebude vědět, kdo jsi. - Ale vy to víte.
- Nazdar, O'Donnelle. - Ahoj, Neagleyová.
Jen seznam jmen s iniciálami AM.
Já tu mám jen stránky plné náhodných čísel.
- Nemá to žádný řád ani význam. Nic. - Aspoň pro nás. Zatím.
Co myslíš?
Myslím, že někdo jde po zvláštních vyšetřovatelích.
A jdou po nás.
Fajn.
Jestli někdo jde po sto desáté, proč ještě nevyjeli po nás třech?
Tys byl s rodinou v lesích, mě nikdo nenajde
a k Neagleyové se možná ještě nedostali.
Byli v našich hotelových pokojích.
Třeba nás chtěli unést nebo zabít, ale pak museli utéct.
Musíme se pokusit znovu varovat ostatní.
- Zavolám Sanchezovi a Orozcovi. - Já Dixonové.
Pár domů odsud parkuje černý sedan,
stejný jako včera.
Asi jsi měl pravdu. Sledujou nás.
Jak na to chceš jít?
Půjdu se představit.
Podívej na toho řízka.
Co asi chce dělat?
Můj nos, vole!
Zbraň!
Jako za starých dobrých časů.
Jo, ty přihlížíš, zatímco já to odmakám.
Chlapi, tohle byla jeho zbraň.
Policie?
Jmenuje se Gaitano Russo.
Na mě se nedívej. Tys to odmakal.
Tak to jsi fakt pěkně podělal.
Až se Russo probere, půjde po nás celá newyorská policie.
Proč jsi ho praštil tak tvrdě?
Nedávám měkký rány.
- Zmlácení policajta si odsedíš. - Byl jsem naštvanej kvůli tomu psovi.
Myslel jsem, že má prsty ve Franzyho a Swanově smrti.
Co jsi nás učil? „Domněnky při vyšetřování zabíjejí.“
Ne, „při vyšetřování záleží na detailech“.
Nezabil jsem ho. Jen jsem mu zlomil nos. Až se probere, bude v pohodě.
Sakra. Gaitano Russo.
Guy Russo. Vede vyšetřování Franzovy vraždy.
- Viděla jsem to ve složkách. - Jak se vám pověsil na paty?
Policie zjistila, že ti Franz volal, zaměřila se na tebe,
a když sis koupil letenky,
od přistání tě sledují. Ale proč?
Spíš kde?
Kde schovat dvoumetrového zločince, abys neskončil v base?
Neodjedu. Máme tu případ.
Možná ne.
Když jsem volal Sanchezovi a Orozcovi, hlasovka byla plná.
To je špatné znamení.
Tak by možná nebylo špatné vypařit se, vzhledem k tomu,
že tady Rocky zmlátil policajta.
Tak jo. Pojedeme do Atlantic City.
Uvidíme, jestli kluky najdeme.
Nejdřív se musíme odhlásit z hotelu a najít si míň nápadné auto,
než Russo přijde k sobě a vyhlásí pátrání.
Range Rover je příliš nápadný.
Kvůli tobě nemůžeme mít hezké věci.
Počkat, to nechápu. Byla to nehoda?
Ne, prostě kopnul do auta.
Tak jak k čertu vyskočil airbag?
Kopl do auta,
vytáhl toho policajta a zmlátil ho na hromadu.
Ten chlap je zvíře.
Až na to dojde, budu potřebovat víc lidí.
A dostaneš je.
Ale zatím se na ně pověs. A neposer to!
Rozumím.
Krátkodobé parkování na letišti jen v budově číslo jedna.
V Tremontu je na prodej Accord z roku 2019, hluboko pod tržní cenou.
Jen za hotové.
Jeden z nejkradenějších modelů v Bronxu a chlápek nechce doklady?
V tom si koledujeme o malér.
Nemáme na vybranou. Hledají nás. Nic si nepronajmeme.
Jestli budeme jezdit v kradeném autě, riskujeme, že nás zatknou.
Mám řešení.
Jak šla práce v utajení?
Reachere.
Jak víš, že jsem byla v utajení?
Vzhledem k okolnostem bys přijela hned.
Ale nepřijelas, takže jsi naše zprávy dostala teprve nedávno.
Kdybys byla na dovolené, byla bys občas ve spojení s kanceláří.
Takže jsi pracovala v hlubokém utajení,
kde časté spojení není možné.
Starý dobrý Reacher.
Případ firemní zpronevěry.
Trčela jsem v Texasu,
až se mi začalo zdát, že mám ráda kovbojské boty a fotbal.
Máš s sebou falešné dokumenty?
- Jo. - Prima.
- Použij je na půjčení auta. - Proč to utajování?
Neagleyovou, O'Donnella a mě hledají.
A praštil jsem policajta.
No jasně.
Takže...
Franz.
Jo.
A nejspíš taky Swan.
Sanchez a Orozco jsou taky nezvěstní.
Aha.
Tak se dáme do toho.
Se zvláštními vyšetřovateli si nehraj.
Další.
- Hlavně vezmi... - SUV. Já vím. Potřebuješ dost místa.
Prima. Jsem ráda, že jsi ještě tady.
Mám pocit, že nikdy neodejdu.
Když to nahlásí na jakékoli vojenské základně,
ať je provinění sebemenší, dají nám vědět.
Vyskočilo na tebe něco?
Jo, smradlavá krysa velká jako meloun, asi před 20 minutami.
Vážně?
Je někde v těch krabicích.
To je hnus.
Když o tom mluvíme, něco tady fakt smrdí.
Velitel základny v Afghánistánu má dojem, že někdo krade letecké palivo.
Odčerpává palivo a prodává ho bokem?
To není prioritní případ, jaký od nás armáda očekává.
Myslím, že nikdo nic nekrade a neprodává.
Podívej se na ta čísla. Vždycky ti něco řeknou.
Všimla jsem si, že když na základně zmizí palivo,
je to po jednom určitém letu.
Když C-17 převážely Humvee zpátky do Států.
Je to detail, ale při vyšetřování na detailech záleží.
To se mi líbí.
To budu používat.
Co je moje, to je tvoje.
Takže,
máš nějakou teorii?
Jo. Nejsou známky prodeje paliva na černém trhu
na základně ani v okolí.
Jak se teda všechno to palivo ztrácí?
Palivo nejlíp zmizí, když ho spálíš.
Přesně. Neagleyová má zkušenost s palivy
a podle ní jsou ty lety záměrně přetankované.
Ale když přistanou,
v nádržích je přesně očekávané množství paliva,
a to se zapíše do účetnictví.
Jak se to stane?
Palivo navíc se používá k převozu nákladu navíc,
- o kterém nevědí. - Jo.
Převážejí něco těžkého a tajného.
Přesně. Kontraband v těch Humvee.
Drogy, zbraně, ukradené peníze nebo všechno dohromady.
Dobrá práce, Dixonová.
Našla jsi případ, který stojí za pozornost.
Nevím jak ty, ale já jsem z toho dostala žízeň.
Chceš to oslavit?
Můžeš mě pozvat na skleničku.
Musím ještě pracovat na těch zprávách.
- Možná příště. - Jo.
Ale stejně,
- skvělá práce, Dixonová. - Jo.
V pohodě. Jak jsem říkala, čísla ti vždycky něco řeknou.
Tak co, říkají ti něco ta čísla?
Jo, a je to jako film od Lynche, naprosto nesrozumitelné.
Jestli to mají být zlomky, tak je to mizerná práce.
Některé nejsou ani vykrácené.
Taky jsem si všiml.
Třeba představují určité množství.
Jako třeba osm z deseti, ne čtyři pětiny něčeho?
Možná.
Jo, možná. Jinak tu jsou nápadné dvě věci.
Nic z toho není 100 %, takže žádných devět z devíti
nebo deset z deseti, a na prvních čtyřech stranách je 26 čísel,
na páté je 27 a na posledních dvou zase 26.
Může to být náhoda, prostě to tak vyšlo na stránku.
Vypadá to jako záměr. Žádná stránka není plná.
A co ten seznam jmen na AM?
Nic mi to neříká. Souhlasím s vámi. Nejspíš pseudonym.
Možná někdo s nevyřízenými účty se sto desátou?
Zatkli jsme spoustu lidí.
Co třeba James Barr?
Má na to schopnosti a o kolečko míň.
Barr je střelec. Neumím si představit, že hází někoho z vrtulníku.
A loni jsem na něj narazil v Indianě.
Něco mi teď dluží.
To ani nechci vědět.
Pine Barrens.
Asi milion opuštěných akrů.
Hodně podobné tomu místu, kde našli Franze.
Nechali tam jeho rozbité tělo hnít.
Co víme, Swan je tam někde taky.
A Sanchez a Orozco.
To nikde nehrajou blues?
Brácho, jsme v Jersey.
Je to z mého telefonu.
Franz to hrál na plný koule v kanceláři, když jsi tam nebyl.
Nech to.
Pronajali si auto pod falešným jménem, ale je to Karla Dixonová.
Je teď s nimi.
Míří do Atlantic City, nejspíš aby našli své kámoše.
Dobře. Všichni na stejném místě.
Až tam dojedeš, sejmi je.
Rozumím.
Pamatuješ, co jsem říkal o posilách? Znám nějaké místní lidi.
Naber, koho potřebuješ.
My to zatáhneme.
Ale zítra je chci mrtvý.
Rozumíš? Mrtvý!
Jako Franzova kancelář.
A naše hotelové pokoje.
Říkali jste, že Swanův byt neobrátili vzhůru nohama.
- Jo. - Přidejte to na seznam věcí,
které musí něco znamenat.
Víte, že by Orozco někam šel bez svého zapalovače?
Lepší dny.
Jsem jediný, kdo tu fotku nemá?
- Já ji mám. - Já taky.
Na polici.
Je těžké pověsit si obrázek na zeď, když žádnou nemáš.
Ztrácíme tady čas.
Souhlasím. Máme, co vrazi chtějí, a cokoli, co stálo za to najít,
už mají.
Kam dál?
Do baru.
Podívejte na ty fotky Sancheze s tou ženskou.
- Kdo pod 50 si dává fotky do rámečku? - My.
Kromě té fotky s jednotkou, kolik máš doma fotek?
- Moc ne. - Ale ona je v rámečku, takže je důležitá.
Jdeme do Lucky Lounge.
Ne. Vy dva zůstanete tady.
Vypadáte jako policajti.
A jak vypadáte vy dva?
Dáma a tulák.
Má tahle žena dnes šichtu?
Kdo jste?
Přátelé Jorgeho Sancheze.
Dullsi,
prý jsou Sanchezovi přátelé a chtějí mluvit s Milenou.
Zaveď je do kanceláře, dělá účetnictví.
Mileno.
Sbal si věci a hned odsud zmiz.
Chápu, že je jiný,
ale náš velící důstojník si kupuje použité spodky?
- Není to ta holka z té fotky? - Sakra!
Hej!
Dál nejdeme.
Co se děje, chlapi?
Přestaňte sem chodit a otravovat naše kámoše.
Hele, kámo, nejspíš...
Nech mě!
Počkej!
Hni sebou.
Už ne, mám dost.
Ještě dobře, že jsme s O'Donnellem nešli dovnitř.
Něco se mohlo zvrtnout.
Kamarádíš se, chlapáku?
Promiňte. Neutíkala bych, kdybych věděla, kdo jste.
Měla jsem vás poznat z Jorgeových fotografií.
Chlapi jen o mě měli starost.
Asi před týdnem ji tu hledal jeden podezřelej týpek.
Prý dělá se Sanchezem a Orozcem na velké bezpečnostní zakázce.
Plešatej s širokýma ramenama?
Ne, měl vlasy.
Jizvu na obličeji.
Chtěl vědět, jestli si Sanchez u mě nechal nějaké paměťové médium.
Netušila jsem, o čem mluví.
Měla jsem z něj divný pocit. Když odešel, volala jsem Jorgemu.
Nebral to.
Odmlčeli se už dřív, patří to k jejich práci, ale tohle...
Je to jiné.
Tvrdili jste, že znáte Sancheze,
a vypadali jako lidi, co by mohli člověku ublížit.
Bez urážky. Myslel jsem, že s vámi budou potíže.
Víte, jestli Sanchez a Orozco byli v kontaktu
s Calvinem Franzem nebo Swanem?
Byl tady před pár týdny. Už dlouho se neviděli.
Vyfotila jsem si je.
Pracovali na případu.
- To vám řekl Sanchez? - Jo.
O co šlo?
Nešel do podrobností.
Účastnil se toho Swan?
Nepřijel do Atlantic City.
Ale mluvili o něm.
Ptali jste se na to Franze?
- Nemůžeme. - Proč ne?
Někdo ho vyhodil z vrtulníku.
Panebože.
Myslíte, že Jorge a Manuel jsou taky mrtví?
To ještě nevíme.
Jestli jsou naživu, najdeme je, ale potřebujeme vaši pomoc.
Vzpomenete si ještě na něco, co jste nám neřekla?
Nevím.
Když jsem Jorgeho viděla naposled, seděl tamhle na té stoličce.
Někdo mu volal. Zdálo se to důležité.
Říkal něco?
Opakoval nějaká čísla, jako by byl překvapený
nebo rozrušený.
Řekl, že si musí odskočit, a už se nevrátil.
- Pamatujete si ta čísla? - Jo.
Říkal:
„Šest set padesát po sto tisících.“ Nevím, co tím myslel.
- Jste si jistá? - Naprosto.
Řekl „šest set padesát po sto tisících“.
Dal mi pusu na tvář a vyběhl ze dveří.
Poslední slova někoho, koho milujete, si pamatujete.
Máme ta čísla. Máme newyorské poznávací značky.
Možná nejde o někoho, kdo má něco proti sto desáté.
My čtyři jsme už klidně mohli být mrtví.
Milena řekla, že Franz tam byl před pár týdny.
Kdyby si mysleli, že nám hrozí nebezpečí,
zavolali by tenkrát, ne o týdny později.
Šest set padesát po sto tisících. To je 65 milionů.
To je spousta žetonů.
Na většině míst. Tady ne.
Kolik vydělávají kasina v Atlantic City?
Hrubé příjmy z hazardu musejí být pár miliard ročně.
Kdyby to dělali opatrně, 65 milionů
by chvíli nezaznamenali.
Tak dlouho zas ne. Účetní v kasinu jsou jako ostříži.
Mohlo by jim to procházet dost dlouho,
než si toho cifršpioni všimnou?
Sanchez a Orozco dělají ochranku pro kasina.
Třeba to začalo u nich.
Narazili na něco velkého, potřebovali pomoc.
Tak oslovili Franze, možná Swana.
Celé by to mohlo souviset s hazardem.
Jsem Ellie, vaše servírka. Co si přejete?
Místního ředitele bezpečnosti.
Hned, prosím.
Tak vy jste ze sto desáté.
Co z nás zbylo.
Sanchez a Orozco o vás mluvili pořád.
Prosím.
Znal jste je dobře?
Ano, prověřovali lidi pro všechna zdejší kasina.
Moment. Říkal jste „znal“.
Minulý čas.
Domníváme se, že mohou být mrtví.
Sakra.
Viděl jsem je minulý měsíc, když jsem si byl pro oběd.
- Jak vám mohu pomoci? - Říkají vám něco ta čísla?
Na první pohled ne.
A co „650 po 100 tisících“?
Ne. O co jde?
Sanchez a Orozco možná vyšetřovali
podvod s hazardem v hodnotě 65 milionů.
Dobře.
Těch 650 by mohlo být o hracích automatech nebo pokeru,
ale sto tisíc, to by byly strašně vysoké sázky.
A můžu vám říct hned, že naše účty sedí.
Nechybí nám ani cent.
A co vaši konkurenti?
Můžu se poptat,
jestli někdo věděl, na čem Sanchez a Orozco dělali.
- Tím by se to mohlo zúžit. - Taky se poptejte po těchhle jménech,
jestli se někdo z nich ubytoval tady v hotelu.
Pár hodin by to mohlo trvat. Kde jste ubytovaní?
To ještě nevíme.
Tak mi dovolte...
To není nutné.
Ale ne, pro přátele Sancheze a Orozca...
Zdá se, že máme už jen velké apartmá.
To asi bude muset stačit.
Pojďte, ukážu vám to.
- Motel nám bude stačit. - Reachere,
když ti někdo nabídne apartmá, prostě to vezmi.
Necháme ti přinést lavičku, abys měl kde spát.
Budeš se cítit jako doma.
Říkals něco o motelu, Reachere?
Vsadím se, že tu je vířivka a všechno.
Jdu se vykoupat.
Já si beru výhled na oceán.
O'Donnell a Neagleyová našli bar.
Je plný.
Ne nadlouho. Máš vybaleno?
Jo.
Už roky jsem nebyl v hotelu, který neinzeruje, že je „pro rodiny“.
Pořád nemůžu uvěřit, že David O'Donnell zplodil dítě.
Aspoň záměrně.
Pamatuju, jak se někdo chvástal, že „taťko“ mu budou říkat
jen ženské, se kterými spí.
Pořád spím s lidma, co mi říkají „taťko“.
Občas se všemi třemi, když je venku bouřka.
Brzy uvidíš, Dixonová.
- Ty jsi těhotná? - Co?
Ne, ani náhodou.
Je zasnoubená. Ty jsi to nevěděl?
Někdo naši kobylku konečně chytil.
Ne.
Nevěděl jsem to.
Pokud jde o to, už si nemusíte rezervovat datum.
Do pytle. Vážně?
Znáte mě. Vždycky jsem měla všechno spočítané, měla jsem plán.
Plánovala jsem svatbu v jistém věku, v jistém roce.
Pak jsem jednoho dne uviděla zprávy na jeho telefonu.
„Ahoj, zlato. Nemůžu se dočkat, až tě uvidím.
- „Stýská se mi.“ A tak dál. - Ne!
Dixonovou nikdo nepodvede.
Zdá se, že ani on.
Ty zprávy byly od jeho neteře, která přijela na návštěvu.
Ale pak jsem si uvědomila, že když jsem ho podezírala,
bylo mi...
Cítila jsem úlevu.
Je to slušný chlap, ale...
Když s někým máte strávit život,
nechcete cítit něco víc než jen pohodu?
Nechcete cítit vzrušení,
aby to s vámi trhlo, když ho vidíte?
Chvíli jsem si myslela, že z toho vyjdu v pohodě a bez pocitu viny.
Ale místo toho jsem z toho vyšla...
Vůbec ne v pohodě a se spoustou pocitů viny.
Přesně.
To ti přeju.
Karla Dixonová se neusadí.
Díky.
Proto jsem vzala tu práci v utajení.
Abych tomu trochu unikla.
Vysvětli mi, jak jdou dohromady práce v utajení a účetnictví?
Manažer, co zpronevěřuje miliony ve firmě v Texasu,
kde všichni mají bouchačku, a on se ji v úzkých nebojí použít.
Tak jsem si k cifršpionství přidala trochu napětí.
Jasně.
A co ty, Neagleyová?
Pokaždé, když se dívám na LinkedIn, právě tě povýšili.
Bavím se.
Dělám velké případy, vedu tým.
Snažím se získat jako klienta velkou softwarovou firmu.
Když to zvládnu, něco mi z té tučné smlouvy kápne.
Rejžuješ.
Nemám na vybranou. Chci tátovi zaplatit pečovatelskou péči
a pronajmout mu byt blíž ke mně, ale to chce kapitál.
Proč pronájem? Kup ho a máš kapitál.
Do osobního vlastnictví. V družstvech je bordel.
Jo.
A co ty, chlapáku? Jsi strašně potichu.
Vlastnictví domu je jako mít hada za mazlíčka nebo jako soutěže v tanci.
V pohodě, když se ti to líbí.
- Mě to prostě nebere. - Zaměstnání tě taky nebere?
Korporát se mi nezdá tak jiný než armáda.
Tam jsem se vždycky cítil jako v kleci.
Jen jsem nic jiného neznal.
Jednou jsem byl v baru a někdo hrál Howlin' Wolfa,
zpíval o vlacích, které projíždějí nocí.
To znělo jako skutečná svoboda.
Naskakuješ na nákladní vlaky jako nějakej tramp?
Někdy jo.
Většinou jezdím autobusem nebo stopem.
Jakej blázen nabere největšího pobudu na světě?
- Někdy jsou zajímaví. - Kde jíš?
Kradu koláče z oken.
- Myslím to vážně. - V bufetech.
Lidi, co mě svezou, se občas podělí o jídlo.
- Občas se podělím já. - Kde spíš?
Většinou v levných motelech.
A když žádný nenajdeš?
Nehlídané lodě v kotvišti jsou na noc prima.
Lehátka v zaparkovaných náklaďácích.
Jednou jsem se skvěle vyspal v hamace u někoho na zahradě,
- než spustily postřikovače. - Ty vole!
- Potřebuješ už jen hůl a raneček. - To je moc zavazadel.
Má někdo další otázky?
Jo, jen jednu.
Necítíš se někdy osamělý?
SNĚZ, KOLIK MŮŽEŠ
Někdo to vzal jako výzvu.
Doreen, to je jen začátek.
Jestli vám chutnala večeře, vyzkoušejte Neptunův snídaňový bufet.
Každý den od šesti hodin.
Děkuji.
Zdá se, že nejsem jediný, kdo nemůže spát.
Čísla mě uklidňují.
Když už mám počítat, aspoň si při tom vydělám. Stačí.
Máte v jedné ruce desítku a v druhé osmičku.
Správně. Mohla bych zdvojnásobit sázku a riskovat všechno za větší výhru,
nebo si nechat, co mám, a mám zaručenou výhru,
protože s další kartou budete mít moc.
Babička říkávala: „Kdo se moc cpe, jednou pukne.“
Ona nepukne.
Nepuknu. Takže stačí.
Jak si přejete.
Patnáct.
Moc.
Blahopřeji, madam.
Dnes vám přeje štěstí.
Nechtěla byste to oslavit koncertem na účet podniku?
- Děkuji. - Dámy z 80. let.
Největší hity Debbie Gibsonové, Tiffany a Taylor Dayneové.
Ještě stihnete druhou půlku.
Ale teď se bavím.
Víme, že počítáte karty.
Není to nezákonné, když to děláte z hlavy.
Ale váš šéf bezpečnosti nám laskavě dal zdarma apartmá,
tak to nechám být.
Pomůžete mi to odnést k pokladně?
Dejte ty lístky tomu chlapovi v bundě od Members Only.
Vypadá, že by se mu dámy z 80. let líbily.
Díky, žes šel se mnou.
Noční procházky mi pročistí hlavu.
Po té zprávě o Franzovi od Neagleyové mám v hlavě trochu zamračeno.
Jo.
Divím se, že vůbec můžeš chodit, se všemi těmi penězi z kasina v kapse.
Předpokládám, že účetní ty peníze přizná na daních?
Těm šejdířům?
Kdybych si mohla vybrat, koho auditovat... To by byla práce snů.
To, co děláš teď, ti nestačí?
Ne, chytám milionáře, co okrádají miliardáře.
Ale chci jít po vládní korupci a plýtvání.
Dělals pro erár, tak víš, o čem mluvím.
- Prkýnka na záchod za 600 dolarů. - Přesně.
Kdyby se daně utrácely efektivně, mohli bychom opravit silnice a mosty
a školy, pomoct lidem, kteří to potřebují.
Mohli bychom něco změnit.
Měla bys to dělat.
Jo.
Chtěla jsem si založit neziskovku, která by na to dohlížela,
ale náklady jsou strašně vysoké.
První krok je vždycky nejtěžší.
Jo.
Proto jsme se tenkrát nedali dohromady?
První krok byl nejtěžší?
Kolik jsi toho v hotelu vypila?
Dost na to, abych se tě zeptala.
Prosím tě, jako bych ti nikdy nic nenaznačila.
Byl jsem tvůj šéf.
Nebylo by to správné.
Na tu odpověď jsem čekala celá léta a je typicky reacherovská.
Přímá, upřímná a dobře promyšlená.
Můžu se tě zeptat ještě na něco?
Co chceš udělat s těmi dvěma chlapy, co nás sledují?
- Kdy sis jich všimla? - Když jsme odešli z kasina.
Asi nás viděli u pokladny a teď nás zkusí oloupit.
To jsem si taky myslel.
Vidíš tamto auto
- s newyorskou značkou? - Jo?
Jelo za námi, když jsme sem přijeli.
Až půjdeme kolem, vystoupí z něj chlap se zbraní.
Až se otočíme, ti chlapi za námi nebudou tak daleko.
Tak co máš v plánu?
Neprojdeme kolem toho auta.
Až řeknu, přelezeme plot.
Teď!
Do pytle!
Běž!
Nejspíš je na tebe zatykač za to, jak jsi praštil toho policajta.
Když budeme střílet v obytné čtvrti, zavolají policajty a tebe zavřou.
Provedeme to bez střelby.
Zdá se, že měli stejný nápad.
Potřebuješ pomoc?
Poradím si.
Zatraceně, jako děti jsme do toho jen psali svoje jména.
To je ten chlápek z kasina.
Jestli šli po nás, možná půjdou po Neagleyové a O'Donnellovi.
Ne, čekali s útokem, až sejdeme z hlavní ulice.
Nepůjdou do rušného hotelu s kamerami.
Žádné doklady.
Prohledáme auto toho parchanta.
Vypadá to, že se někdo připravil.
Telefon.
Vyřízeno?
Ne tak, jak jsi čekal.
Nezahrávej si se mnou, Reachere.
Měl bys vědět, že to pro tebe neskončí dobře.
Tak proč to zní, jako bys měl strach?
- Myslím, že jsem ho zaujal. - Vysledujeme to číslo?
Je to předplacená karta. Ten druhý bude mít totéž.
Poznávací značka je nejspíš falešná, výrobní číslo vozu vyškrábané.
Nemůžeme je identifikovat.
Byli to profíci.
Měli jsme nechat jednoho naživu.
Jo, ale nedali nám moc na vybranou.
Možná ne. Ale teď se nemáme čeho chytit.
Možná jo.
Parkovací karta.
- New Age Technologies. - Jo.
Orazítkovaná včera ráno.
Tomu se říká stopa.
Co uděláme s těmi těly?
Mám nápad.
Mám žízeň.
Dáš si pivo?
Něco o New Age?
Jo.
Zdá se, že New Age vyrábí leteckou techniku.
Má nějakou vazbu na Atlantic City?
To nevidím. Centrálu mají v New Yorku.
Vypadá to, že mě lízla střepina. Ani jsem si toho nevšimla.
Je to jen škrábnutí.
Ukaž...
Co to děláš?
To dělala moje máma, když to štípalo.
Nejspíš do toho jen foukáš bacily.
Nejspíš. Ale je to příjemné.
Díky.
Není zač.
Víš, Reachere,
je normální být někdy osamělý.
Každý, kdo žije jako ty, by se tak cítil.
Dnes nemusíš být sám.
A už nejsi můj šéf.
32 KILOMETRŮ OD DENVERU, COLORADO
Všech 650 bude v autě.
Můžete sledovat dodávku přes GPS na tomhle.
Po cestě jsou nejmíň dvě místa vhodná na přepadení.
Výborně.
Moji muži se postarají o zbytek.
A zbraně?
Budou všechny použity v zámoří? To byla dohoda.
Samozřejmě.
A řidiči náklaďáku se nic nestane?
No jistě.
Nikdy bych nikomu neublížil.
- Dobré ráno, Dixonová. - Musíme si promluvit o včerejší noci.
Celý hotel slyšel, co se stalo.
Vidíš, že jsi hlasitý.
To jsem našel v autě, které nás včera sledovalo z New Yorku.
Co se stalo s řidičem?
Zpátky už nás sledovat nebude.
Ani jeho dva kámoši.
Sakra.
- Kdo je to? - Wright.
V pořádku.
Pojďte dál.
Zdáte se trochu nervózní.
Vzhledem k okolnostem se vám nedivím.
Nerad přináším špatné zprávy, ale když jsem se poptával,
policie v Atlantic City mi řekla, že někde u New Yorku se našla dvě těla
nedaleko od místa, kde našli vašeho kamaráda.
Podle stupně rozkladu tam ta těla byla už nějakou dobu.
Mám kopii policejní zprávy.
S tím ho identifikovali dost snadno.
Když vstoupil do armády, jeho sestra se bála,
že ho zabijou a bude k nepoznání,
a ona se nedozví, co se stalo.
Identifikační štítky by se mohly ztratit.
Aby ji uklidnil, nechal si na záda vytetovat jméno a služební číslo.
Vypadalo to směšně.
Bylo mu to jedno.
Miloval svou sestru.
Budu jí muset zavolat.
Já řeknu Mileně o Jorgem.
Měli stejné rány jako Franzy.
Mučili ho a vyhodili z vrtulníku.
Ještě něco.
Nikdo se jmény, která jste mi dali, se tady v žádném hotelu neubytoval.
A mluvil jsem s kolegy v jiných kasinech.
Orozco a Sanchez pro ně na ničem nepracovali.
Když jsem jim řekl o podvodu za 65 milionů,
vytáhli svoje poslední audity. Já taky.
Vše se pohybuje v mezích přijatelné ztráty.
Na žádné kasino se nikdo nezaměřil.
Nemusíte mít obavy.
Těla se našla v New Yorku, auto, co nás sledovalo, bylo odtamtud.
Newyorská značka i parkovací karta.
Vždycky to byl newyorský případ.
Kam sakra jdeš?
Budeme potřebovat víc zbraní.
Překlad titulků: Vít Bezdíček
Kreativní dohled Lucie Musílková