Виріс і працював в армії. Отримував накази, куди та на скільки йти.
Подорожую своєю країною, як хочу.
Мотелі, готівка, вигадані імена, подорожі без речей.
До цього звикаєш.
Перевірка відбитків нічого не дала, та почекаємо.
Немає водійських прав, іпотеки, страхових випадків.
Жодного онлайн-профілю.
Єдиний доказ, що Джек Річер існує, — він сидить у цій кімнаті.
Прибрав кількох людей під час служби.
Усі вбивства законні.
Командував спеціальним відділом розслідувань
Військової поліції 110.
Сотні тисяч років тому
були люди, які сиділи біля вогнища, і люди, які мандрували.
Я майже впевнений, що я прямий нащадок тих, які мандрували.
Я такий, який я є.
КАТСКІЛЬСКІ ГОРИ, ШТАТ НЬЮ-ЙОРК ДВІ ГОДИНИ НА ПІВНІЧ ВІД МАНГЕТТЕНА
РІЧЕР
МЕРФРІСБОРО, АРКАНЗАС
Що мені з цим робити?
Виперіть їх і продайте. Це ж комісійний магазин.
- Щось купуєш? - Те, що на мені.
Джинси, футболка, куртка, шкарпетки, труси.
22 долари.
50% ЗНИЖКА НА ВСІ ТОВАРИ
Одинадцять.
Так, Даг мав зняти це кілька днів тому. Отже, 22 долари.
Тоді чому ви це не зняли?
Бо це робота Дага.
Банкомат через дорогу.
Ось мій паспорт, щоб знали, що я не втечу.
Мені байдуже, якщо втечеш. Ця робота — лайно.
Вибачте, я маю зняти ще грошей.
Не обертайтеся, я можу вам допомогти.
Продовжуйте знімати гроші.
Той мінівен зліва від мене. Це ваш?
Так.
Просто для ясності, у вас відбирають машину, так?
- Моя дитина на задньому сидінні. - Пістолет?
Так.
Залишайтеся тут. Це не займе багато часу.
Та де ж вона.
Твоїй мамці краще поквапитися, малий, інакше вам обом буде погано.
Привіт. Хочеш побачити маму?
Усе гаразд, крихітко.
Сонечко, все добре. Я тут.
Хлопець буде у відключці деякий час.
Зайди в банк, виклич копів, віддай їм оце.
Пістолет у машині.
Зачекай. Хто ти такий?
Той, хто вважає за краще не вплутуватися.
Ось 30 доларів. Мені потрібна нова куртка.
А що не так з цією?
На ній кров.
Можна зателефонувати?
Отримав повідомлення від друга.
Таммі Кейтс?
Дай вгадаю. Касирка з банку, офіціантка з їдальні, касирка з комісійного магазина.
Третя. Я отримав твоє повідомлення.
110-й, 10-30.
Сигнал тривоги.
Сигнал тривоги та авіаквиток.
- Негайно рушай до Нью-Йорка. - Навіщо?
Келвіна Франца вбили.
Я повідомлю, коли приземлюся.
РОК-КРІК, ШТАТ ВІРДЖИНІЯ (ЗА КІЛЬКА РОКІВ ДО ЦЬОГО)
Майоре Річер.
Вітаю, сер.
Просто Річер. Я не просив тебе нічого приносити.
Трохи канцелярії на випадок паперової тяганини.
Ненавиджу папери.
Я виконуватиму будь-яку канцелярську роботу, сер.
- Річере. - Так, Річере.
Сподіваюся, ви не проти, якщо я запитаю, що саме я тут роблю?
- Хочеш вже піти, Франце? - Ні, сер... Річере.
Ні. Мені просто цікаво, ось і все.
Бачив тебе кілька тижнів тому.
Ти зупинив бійку кількох солдатів через украдену посилку з дому.
Останнє печиво в коробці.
Одне печиво?
- Так. - Це ще тупіше.
У підсумку ти домовився про мирне врегулювання,
відпустив кілька жартів, досяг деескалації конфлікту.
Непогано працюєш головою. Може стати в нагоді.
Гаразд, я мушу запитати.
Що це в біса за підрозділ майор Річер тут зібрав?
У нас є обліковиця бобів з бухгалтерії.
Заправник з Bulk Fuel.
У нас є Дейв Метьюз.
Дідусь Мойсей і кілька хлопців з...
А ви звідки? Я бачив вас у «Відділі реквізицій», так?
У нас є імена.
Санчес і Орозко.
Хто з вас Орозко?
А ти хто такий, хлопець, який забагато розмовляє?
Девід О'Доннелл.
І без образ, Отче, але що ти тут робиш?
Ти не пропустиш якусь драму на CBS?
Лоурі шість разів перемагав на змаганнях зі стрільби,
з пістолета та з гвинтівки.
У мене є правило.
Планам каюк після першого пострілу,
тому твій перший постріл має бути найкращим.
Я єдиний не з морпіхів виграв Турнір тисячі ярдів,
і я пам'ятаю найкращий перший постріл Лоурі.
Думаєш, цей підрозділ потрапить під сильний обстріл?
Можливо.
Тоді чому тут люди без досвіду роботи в поліції, майоре?
- Річере. - Річере.
Вибачте.
Армії потрібен підрозділ для вирішення несподіваних питань.
Для цього мені потрібні спеціальні слідчі, а не звичайні військові поліціянти.
Якщо ми такі особливі, чому нас запхали в цей смітник?
Що це взагалі за місце?
Кілька років тому дядько Сем придбав земельну ділянку поруч.
Записав на нову адресу
і став гордим власником цієї будівлі і майна вже неіснуючої
Страхової агенції Каллагана.
Але ти маєш рацію. Місце могло бути трохи кращим.
Розставте ці коробки,
пересуньте ці старі столи на середину кімнати.
Почали.
Можете не звати майором,
але мусите ворушити дупами, коли я наказую. Виконуйте.
Йди задом.
Хочеш, щоб я йшла задом?
- Я йду задом. - Повертайся.
- Упирайся ногами. - Ніхто так не робить.
На три. Один, два, три.
Ти все робиш не так.
Я роблю так, як ти сказав.
Думаєш, ми дійсно зможемо працювати разом?
Упирайся ногами.
Гадки не маю.
Але я б випив пива.
Скажи їм, я пригощаю.
ВІЛЬЯМСБУРГ БРУКЛІН, НЬЮ-ЙОРК
Річере.
Ніґлі.
Дякую за замовлення. Ця чашка все ще парує.
Відстежила літак, побачила, що сів раніше,
багажу не маєш, і зробила поправку на затори.
Каву налили 90 секунд тому.
Їжа тут уже три хвилини.
Дуже вдячний.
Звідки це в тебе?
Я приватний детектив. Можу діставати речі.
Ніби тільки з Маргрейва.
Минуло два роки, сім місяців і 19 днів.
Добре виглядаєш.
Виглядаю так само.
Ти добре виглядала 2 роки, 7 місяців і 19 днів тому,
тож так, ти виглядаєш так само.
А ти виглядаєш втомленим дорогою.
Еге ж.
Тож, Франц, уведи мене в курс справи.
Пропав після того, як вийшов з дому в Брукліні близько тижня тому.
Тіло знайшли в горах Катскілл.
Усього там 20 поліціянтів.
І відколи Франц зник, поліція Нью-Йорка веде справу.
- Звідки ти дізналася? - Телефонувала Анжела.
- Удова Франца. - Франц був одружений?
Так. Веселе весілля. Шоколадний фонтан.
Також мав сина.
Що? Життя продовжується, доки тебе немає, здорованю.
Що ще?
Повідомлення від нього за кілька днів до зникнення.
Хотів дізнатися від мене дещо про справу, яку він розслідував.
Я була зайнята власною роботою. Хотіла передзвонити,
але тут зателефонувала Анжела і сказала, що його вбили.
Ти не винна.
- Я знаю. - Його не просто вбили.
Його катували.
Нічого, крім слизу в шлунку. Зневоднений. Ні їжі, ні води.
Викинули з літака.
Його не викидали з літака.
Його знайшли в глушині.
Травми відповідають падінню з 900 метрів.
Літак має яку швидкість звалювання? 130 кілометрів на годину? Максимум 160?
Його виштовхують горизонтально, в потік.
Улітає в крило чи хвіст.
Були б передсмертні травми, а їх немає.
Його викинули з гелікоптера.
- Його ноги зламані не від падіння. - А чому?
Поглянь на його аналіз крові.
Повно вільних гістамінів. Сильна больова реакція.
Високі рівні для травм, отриманих у момент смерті.
Переломам ніг було кілька днів.
Звідти й порошок оксиду заліза з тканини його штанів.
Його били іржавим залізним прутом.
Це було дуже боляче.
Так. Його катували або заради помсти, або заради інформації.
А потім викинули, щоб уникнути балістичної експертизи.
Студенти-туристи зійшли зі своєї стежки та побачили тіло.
А так хтозна, коли б його знайшли.
Тож які наступні кроки?
Він телефонував тобі, хоча міг будь-кому з підрозділу.
Мабуть, не вийшло.
Я викликала О'Доннелла, Діксон, Санчеса, Орозко.
Ніхто не відповідає.
Номер Свона не зареєстрований. Навіть мої не можуть його знайти.
Завжди був замкнутим хлопцем. А як щодо Лоурі?
Загинув 2 роки тому, автокатастрофа в Монтані.
Сумний похорон, але добре було знову побачити всіх.
Схоже, життя зупиняється, коли я не поруч.
Весілля Франца, похорон Лоурі, ніхто мені про них не сказав.
Ні телефона, ні адреси.
Надіслала б мені екстрений виклик через банк.
По-перше, я щойно про це подумала.
По-друге, це не була надзвичайна ситуація.
Бо така була, коли пікап в'їхав у Лоурі.
І скажи чесно, ти б справді проїхав увесь шлях до Монтани
з Техасу чи Мену, чи де ти там був у той час,
щоби подивитися на труп?
Ні.
Отже, запитаю ще раз. Які наступні кроки?
Ти справді дозволиш іншим копам вести справу нашого друга?
Я так і думав.
Ходімо до вдови Франца.
Вона зустрілася зі здорованем.
Це Девід О'Доннелл. Мене немає вдома.
Залишіть повідомлення, я передзвоню.
О'Доннелл, це Річер. У нас ще один 10-30.
Ми з Ніґлі зупинилися в готелі «Вейл» у Брукліні.
Підніми свій зад і передзвони нам.
Тож ми не маємо номеру Свона.
О'Доннелл, Санчес, Орозко мовчать,
а секретарка в офісі Діксон
каже, що не знає, де вона і коли повернеться.
Мабуть, працює під прикриттям.
Можливо.
А може, вони всі теж у біді.
Майкі, знайди свої олівці і порозфарбовуй ними, добре?
Прошу, сідайте.
Вибачте, що так довго не відповідала.
Просто важко відірвати сестру від телефону.
Дзвонить щогодини, рятує мене від самогубства.
Вибачте. Це було ненормально. Я не мала цього говорити.
Після пережитого ти можеш говорити все, що хочеш.
Неможливо повірити, як твій син схожий на Франца.
Я і назвала його Францем.
Хто з вас дав йому це ім'я? Я забула.
О'Доннелл.
Так. Девід О'Доннелл.
А тебе він називав «Здорованем».
Боже, Келвін колись розповідав мені такі історії про вас усіх.
Я знаю, що він любив мене і Майкі понад усе на світі,
але, судячи з його розмов, не думаю, що він колись більше веселився,
ніж у роки, проведені в 110-му.
Не знаю. З тих пір, як ви почали зустрічатися,
коли я з ним розмовляла, він здавався щасливим.
Щасливішим, ніж я його знала.
Дякую за ці слова.
Знаю, що поліція вже поставила тобі мільйон питань,
але розкажи нам усе від початку.
Звичайно.
Я була разом із Майкі в Прово,
допомагала сестрі з мамою.
Рання деменція.
Телефонувала Келвіну кілька днів, але він не відповідав.
Не схоже на нього, тож я почала хвилюватися.
Набрала поліцію.
Вони сказали, що він міг бути на справі, бо був детективом,
або, можливо, на вечірці, бо його дружина і дитина поїхали з міста.
Думаєш, він саме цим займався? Зависав з поганою компанією?
Кел дзвонив, якщо запізнювався на вечерю на десять хвилин,
і він ні з ким не зависав.
Я так розхвилювалася, що повернулася, і побачила перевернутий догори дриґом дім.
Але нічого не взяли.
Поліція гадки не має, хто це зробив.
Ти знала про якісь його поточні справи?
Він не працював удома.
Він казав, що коли знаходиться тут,
хоче бути присутнім зі мною на 100%.
І з Майкі.
Вибачте.
Я хочу допомогти. Але це так важко.
Кожен день завдає болю.
Лише кілька запитань. Обіцяю.
Добре.
Ким були його клієнти?
Люди з Волл-стріт, гедж-фондів, генеральні директори.
Чи був хтось із них особливо грубий? Створював проблеми? Доводив його?
Ні, зовсім ні.
Як тільки з'явився Майкі, він не брав небезпечну роботу.
Або я так думала.
Чи працювали з ним інші зі 110-го?
Я не знаю. Може, щось є в його кабінеті.
Напис на дверях «Три ріки. Консультації та супровід».
Це Флетбуш, 103.
Його теж розгромили. Копи нічого там не знайшли.
Але, як мені завжди говорив Франц,
спеціальні слідчі не були якоюсь групою старих копів.
Не зв'язуйся зі спеціальними слідчими.
Тато навчив тебе цього?
Хочеш знати, як твій батько став спеціальним слідчим?
Він зупинив бійку між двома величезними солдатами,
бо один з них думав, що інший
украв останнє домашнє печиво, надіслане йому мамою.
Твій тато змусив їх потиснути руки і знову бути друзями.
А ось цей хлопець
хотів, щоб твій батько був частиною 110-го, бо...
бачив того, хто залишався спокійним, коли ставало гаряче.
Так ми подружилися з твоїм батьком.
Гаразд.
Ти ж знаєш, що Франц з'їв печиво.
- Думав, що це для всіх? - Так.
Я майже впевнений, що той чорний седан
був і біля закусочної.
Чорний седан стоїть на кожній американській вулиці. Сідай.
- Менеджер заговорив? - Ні, я заплатив портьє.
Він підтвердив, що Ніґлі поселилася під ім'ям Сара Коннор
і заплатила за сусідній номер, який на ім'я Старлін Кастро.
Мабуть, для Халка.
Старлін Кастро грав за «Янкіз» шість чи сім років тому.
Так, а хто така Сара Коннор?
Мені начхати.
Просто стеж за тим готелем. І за ними.
Зрозумів.
«ТРИ РІКИ. КОНСУЛЬТАЦІЇ ТА СУПРОВІД».
Скромно, як для хлопця з Волл-стріт.
Невибагливо.
Близько до дому, щоб проводити більше часу з родиною.
Саме таке місце обрав би Франц.
Анжела не жартувала, коли сказала «розгромили».
Вони, мабуть, нічого не знайшли.
Звідки ти знаєш?
Ти не заходиш так далеко, знайшовши те, що потрібно, відразу.
Тож пішли розлючені.
Вони не шукали за цим склом, але розбили його цим телефоном.
Таке розчарування демонструє той, хто не знайшов потрібного.
А воно було маленьким.
Ніжки не відламують, щоб глянути, чи вони порожні,
якщо тільки не шукають щось, що може туди поміститися.
Дивись.
Поглянь на це.
Ніби вчора було.
Дай брелок.
Франц був кмітливим, так?
Дуже кмітливим.
Якщо він мав справу з чимось, за що можуть вбити,
він би поклав це в безпечне місце. Безпечне, але легкодоступне.
Десь у всіх на виду. На що дивишся щодня,
але це там, де ніхто не запідозрить.
Так.
Отже, що це за легкодоступне місце,
якому ми щодня довіряємо дуже важливі речі?
Ключ від поштової скриньки.
ПОШТА СПОЛУЧЕНИХ ШТАТІВ АМЕРИКИ
Я вже казав тобі, що ти розумна, Ніґлі?
Недостатньо часто.
Дідько. Уже за п'яту.
10 000 комбінацій, якщо це чотиризначний код.
- Немає сенсу намагатися. - Добре.
Ненавиджу підбирати паролі.
Доведеться повернутися завтра.
Отже, що нам тепер робити?
Джин.
Я навіть не знаю, чому граю.
- Бо сподіваєшся перемогти. - Я виграв кілька роздач.
Якщо дозволиш виграти, я розлючуся.
Я не дозволю тобі перемогти. Я тримаю себе в руках.
Не в професійній діяльності.
Не повторюй.
Машина напрокат — «рендж ровер», шикарні номери в готелі,
придбала мені авіаквитки.
Ти молодець.
Очевидно, що не контролюєш себе у професійному житті.
Не хочу хвалитися, але термін «вундеркінд» уже давно ходить по всьому офісу.
Два підвищення за останні два роки.
Вони відкривають філіал у Сент-Луїсі.
Пропонували стати директоркою, якщо я захочу,
але я надто люблю працювати в полі.
Як саме?
Переважно розслідування для осіб з високими доходами,
державних установ, сімейних підприємств тощо.
Час від часу ми ведемо справи pro bono.
Зниклі діти, викрадені картини.
Тож справа не лише в грошах.
Це приємно.
А як щодо тебе?
Нещодавно був на грі молодшої ліги в Су-Фолс.
Захоплююче.
Ходив із кимось?
Ні.
Із кимось розмовляв на грі?
Я замовив пиво.
Добре.
До речі, про спілкування з людьми,
коли ти пішла на заправку, я знову всіх набрав.
Радіомовчання.
Кого набирав найчастіше?
Санчеса? Орозко? О'Доннелла?
Або Діксон?
У неї автовідповідач.
Є з ким поговорити, окрім голосової пошти.
Точно. Бо ми щойно з'ясували, як сильно ти любиш розмовляти з людьми.
Замовкни.
Усе гаразд.
Завжди було очевидно, що ви підходите одне одному.
Ви колись спали разом?
Ні.
- Чому ні? - Це було б недоречно.
Ви були в одному званні.
Я керував командою.
Недоречно.
Але ти вважав її привабливою.
- А хто б не вважав? - Я.
Я нікого не вважаю привабливим.
Джин.
Я йду спати.
Я поверну тобі гроші за кімнату, переліт і все інше.
Пенсія прийде приблизно за тиждень.
Це не обов'язково.
Я б не зробила такої кар'єри, якби не вступила до Школи Річера.
Уважай це платою за навчання.
Ти б і без мене пробилася.
І це дивно, коли твій старший сержант оплачує рахунок.
Я розрахуюся з тобою.
- Добраніч, Ніґлі. - Добраніч, Річере.
Тримайте. І ось це.
- Пийте. - Дякую.
Що ж, вип'ємо за веселу компанію.
Треба було взяти банджо.
Ну, думаю, після цього кола я повернуся в бухгалтерію.
Ще залишилася деяка паперова робота.
Але ми щойно прийшли.
Я знаю.
Якщо ви не проти запитання, хто наказав вам очолити цю команду, сер?
Я не проти запитання. Я проти того, щоби мене називали «сер».
Ви старший за званням.
Ти старший сержант. Майже всі старші за тебе.
Ти не маєш випивати у формі.
Ми не п'ємо.
Ми випивали. Але потім ти нас перервав.
Їй тут не місце.
Це армія. Чи справді комусь із нас тут місце?
- А ти тут що, розумник? - Розумніший за тебе.
А ще я людина з правилами.
Люди залишають мене і моїх друзів у спокої — і я залишаю їх у спокої.
Якщо не залишають, то і я не залишаю.
Я думав, правило: «Планам каюк після першого пострілу».
Це офіцерський клуб. Ніяких солдатів.
Як щодо того, що я просто доп'ю своє пиво і піду, сер?
Як щодо помовчати? Дорослі розмовляють.
Або вона йде, або ми витягнемо вас усіх за дупи.
Я даю тобі шанс, тому що пообіцяв своїй матері,
що даватиму таким дурням, як ти, шанс піти.
Нас 12.
Вас дев'ять.
Що ж, дуже шкода.
Вам би ще хоча б трьох.
Не дратуйте нас своїми проблемами
З нас досить вашої дисципліни
Суботній вечір...
Я думав, мені кінець, коли він зробив захват.
- Я твій боржник, брате! - Так, брате.
Принеси мені ще льоду, і ми квити.
Гаразд. Хот-доги будуть за п'ять хвилин.
Запалимо в танці
Бо суботній вечір — це вечір, який я люблю
Суботній вечір — усе гаразд
Гаразд, гаразд
Субота...
Ще одну?
Субота
Суботній вечір — усе гаразд!
Будьмо.
- Субота! - Субота!
Субота...
Знаєш, я не мала бути в офіцерському клубі.
Субота!
Знаю.
Тоді навіщо через це битися?
Він попросив нечемно.
Субота!
Ми з тобою будемо друзями. Чи не так, Річере?
Субота!
Уже друзі, Ніґлі.
- Давай! - Так!
Так!
Голодний?
Агов!
Швидко.
Сьогодні хлопці з 91-го отримали дуже важливий урок.
І чого ж вони навчилися?
Не треба зв'язуватися зі спеціальними слідчими!
Не зв'язуйся зі спеціальними слідчими!
Так!
Точно!
Ти знав, що це станеться.
Я знав, що 91-й любить випити по четвергах.
І що вони віддані прихильники правил.
І що вони мудаки.
Але тепер, я знаю, що вони можуть працювати разом.
Фото на згадку про день, коли ми стали командою!
Ти. До багаття.
- Добре. - Уперед!
- Може, я зніму? - Я сам, чуваче.
Ні, ні, ти не виплутаєшся з цього так просто, давай. Ну ж бо.
Ось, таким чином.
Гаразд, усі. Чотири секунди.
- Обережніше з радикулітом. - Поцілуй мене в дупу, жовторотий.
Гаразд, ще не вечір, Своне.
Повертайся до бренькання.
Вільна пташка!
Ні, чорт забирай.
Ні Skynyrd, ні Zeppelin, ні Гендрікса, ні Who.
Я люблю легку музику.
Але не бійся. Я піду відлити,
а потім ви зможете насолодитися «Крокодилячім роком».
- Не дочекаюся! - Агов, Річере.
Вони викинули мене з гелікоптера, Річере.
Що ти збираєшся з цим робити?
Ласкаво просимо до Міжнародного аеропорту Лос-Анджелеса.
Пасажири, будь ласка, готуйте паспорти...
Мета вашого візиту, пане Маунт?
Едріан. Я оглядатиму визначні пам'ятки.
Студія «Юніверсал», Алея слави, театр Граумана.
Я давній фанат Голлівуду.
Щось декларуєте?
Мені нічого декларувати.
Приємного відпочинку.
ПАСПОРТ
Гаразд, дякую.
Триматиму тебе в курсі.
Анжела не знає, яка скринька належала Келвіну,
і на пошті їй не скажуть, поки не вирішиться питання спадщини,
бо скринька була на ім'я його компанії.
Перевірити пошту в його офісі?
Ми були ретельні. Не було нічого з номером скриньки.
Ми не можемо зайти і по черзі відчиняти скриньки.
Вони викличуть копів, і нас звинуватять у шахрайстві.
Давай усе обміркуємо.
Як і 89% людей у світі, Франц був правшею,
тож, ймовірно, попросив скриньку праворуч.
Усі люди схильні до такого.
Публічні документи, фотографії з камер спостереження,
усе це потребує великої скриньки.
Почну з них.
Гляну, яка з них забита листами, бо він давно нічого не забирав.
Потрібен відволікаючий маневр.
Прийнято.
Як справи, Альберте?
Я затята філателістка,
і я у повному захваті
від серії марок, яку нещодавно випустили.
Яка серія?
У нас є «Квіти пустелі», «Птахи-символи штатів» та «Світ аніме».
Потрібні всі.
У мене повно монет зі Сьюзен Бі, і я готова їх витратити.
Гаразд.
Є щонайменше два десятки цих мультфільмів.
Якщо ви не знайомі з аніме, то, здається, ось це японські.
Та що ти кажеш.
Але ж і «Птахи-символи штатів» вражають.
Бо ніколи не збереш 50 різних видів.
Західний шпаркос представляє шість різних штатів.
Вибачте, я можу потрапити до своєї скриньки?
Так, звісно.
Пане, це ваш ключ?
Так, я просто не можу згадати, яка зі скриньок моя.
Пане, цей чоловік користується чужим ключем.
- Ви з поштової поліції? - Що сталося?
- Пошту вже крали. - Покажете квіти?
- Пане? - Я впораюся.
Ні. Покажіть документ, що це ваша скринька.
Я візьму всі. Як щодо цього?
Ось так!
Нічого страшного. Просто переплутав скриньки.
Знаєш що, Еле? Думаю, я пас.
Що тут у нас?
Рахунки, вимоги.
Можливості.
Схоже, твоя здогадка про пошту спрацювала.
Я вже казав, що ти розумна, Ніґлі?
- Недостатньо. - Подивимося, що тут.
Чорт забирай. У мого ноутбука інший порт.
Піду візьму перехідник.
Зроби мені послугу, замов таксі через телефонний застосунок.
Мені потрібна твоя машина.
Ти знаєш, що Франца вбили через це,
тож хочеш дістати пістолет.
Еге ж.
Але спершу мені потрібно піти до церкви.
Перепрошую.
Чи можу я попросити у вас про допомогу?
Що ж, це те, що ми тут даємо.
Я шукаю свого кузена.
У нього проблеми з наркотиками
і друзі сказали, що бачили його на сусідній вулиці.
- Мені шкода це чути. - Дякую.
Я пообіцяв тітці, що не повернуся додому без її сина.
Я навіть не знаю, де почати шукати,
і подумав, що, можливо, в церкві є група підтримки чи щось таке,
і, можливо, хтось там знає, де Джиммі міг отримувати дозу.
Диявол постарався на славу, коли створив цю отруту, чи не так?
Авжеж.
Майже кожен, хто приходить, щоби доєднатися до програми,
отримує дозу в одному й тому ж місці, —
Дюмонт, на схід від Роквею.
Але йти туди самому, синку, це просто самогубство.
Я впораюся, отче.
Адже праведність на моєму боці.
Можна мені добавки?
Я поверну все завтра.
Це тобі не склад меблів, чуваче.
Я кредитів не надаю.
Геть до біса, поки я не вирішив встати з дивана.
Гей, що це за дурень під'їжджає?
Лайно!
Довбаний покидьку!
Кокаїн, оксикодон, метамфетамін. Дилер із повним спектром послуг.
А ти хто такий? Вилупок!
Не зважай на мене.
Я заберу це.
І це.
Для програми одужання.
Штрих-коди супер.
Голограма надійна, як броня.
- Гроші в сумці? - Забирайте.
Спереду — шестизначні номери.
Уперше почув про облігації в «Поліцейському з Беверлі-Гіллз».
Я не знав, чи таке існує, чи це голлівудські вигадки.
Можеш світити на них маяком, чуваче. Водяні знаки бездоганні.
Ніхто не дізнається, хто ти такий.
Але ж ти знаєш.
- Привіт. - Привіт.
- Щойно повернулася? - Так.
Обійшла три магазини, щоб отримати те, що потрібно. А ти?
- Знайшов усе в одному місці. - Не сумніваюся.
От лайно!
Бачу, ти досі користуєшся кастетом.
Ніяких викидних ножів?
Подивись униз.
Привіт, О'Доннелл.
Привіт, Ніґлі.
Не звинувачуй мене в цьому безладі. Я застав усе в такому вигляді.
Я був зі своєю родиною.
У нас був тиждень без гаджетів.
Звучить жахливо.
Та ти що.
Раз на рік дружина змушує нас зняти будиночок десь у глушині.
Жодних телефонів, гаджетів, телевізорів.
Менше екранів, більше природи.
Ніби добре, доки на третій день мої бісенята не починають убивати одне одного.
Я повернувся додому, перевірив телефон, примчав з усіх ніг.
Гівнюки зламали мою зубну щітку.
Тепер у мене немає нічого.
Радий, що ти не змінився.
А ти змінився.
Сімейні відпустки. Дружина каже тобі, що робити.
Не той збочений дикун, якого я пам'ятаю.
Мене одомашнили.
Очевидно.
А взагалі я дуже розлючений через усю цю історію з Францем.
Я любив цього хлопця.
То кого ми вб'ємо за це?
Коли тобі повертатися на подіум?
Ти, мабуть, у шоці від того, що на тобі
той самий одяг, що й у безхатька, що гадить у банку в під'їзді.
Дідько! Тут пароль.
- Ненавиджу підбирати паролі. - Тут іще гірше.
Ми маємо три спроби за дві хвилини, інакше диски зітруться.
Автозапуск на новому пристрої.
- Ти, мабуть, знущаєшся. - Ні!
Тож треба залізти до Франца в голову.
Паролі йдуть з підсвідомості.
Чим займався Франц? Чим він був відомий?
- Був кмітливим. - Так, але ми всі були досить кмітливими.
Піттсбург? Постійно про нього говорив.
«Пірати», «Стілерс», кафе з бутербродами й картоплею фрі.
- Брати Приманті. - Так.
Не про Піттсбург сам по собі, а про його вірність йому.
Франц був вірним хлопцем.
Усі ці роки любив 110-й. Навчив сина нашому гаслу.
Пам'ятаєш, заявив, що «Пірати» 79-го
були кращі за «Янкіз» 78-го.
Він ще не народився, коли вони грали, а все ж сперечався.
Але вірність — побічний продукт. Звідки вона йде?
Поклоніння героям! Повага!
Якщо він когось поважав, то назавжди.
«Пірати» — найкраща команда, а Майлз Девіс — музикант.
- Франц був вірний тому, що поважав. - Саме так. Зрозуміло.
Роберто Клементе.
Користувався лише прізвищем.
Зачекай! А як же Віллі Старгелл?
Віллі Старгелл загинув у авіакатастрофі, коли віз вантажі жертвам землетрусу?
То був Клементе.
Ні.
- Хто б це використав? - Франц. Саме з цієї причини.
Спробую Майлза Девіса. Франц його обожнював.
Гарна здогадка, як і всі інші. Давай.
- Ні. - Дідько.
Тому я ненавиджу підбирати.
Мене нудить від того, що я скажу,
і надалі я буду це заперечувати,
але кого він поважав найбільше? Футболіста, музиканта?
Кому він поклонявся як герою?
Та йди до біса.
Тиждень у 110-му, а вже підстригся, як ти,
говорив, ходив як ти. Він хотів бути тобою.
Друкуй уже. У нас мало часу.
От сучий син.
Не задирай носа.
Так!
Вітаю.
Подобається?
А знаєш, чому я так люблю комікси?
Бо хороші хлопці завжди перемагають.
Пане Макбрайд, ваш квиток на літак до Денвера готовий.
- Приємної подорожі. - Дякую. Неодмінно.
ІМ'Я: ЕНДРЮ МАКБРАЙД
«Ендрю Макбрайд. Алан Мейсон. Алехандро Мендес. Александр Маркопулос».
Це список імен, які починаються з ініціалів AM.
Усі вигадані. Ініціали ті ж самі, тож твій підпис ніколи не змінюватиметься.
Лише «А», «М» і розчерк, незалежно від псевдоніма.
Хоча б можна прочитати.
У мене сторінки з випадковими числами.
- Ні порядку, ні сенсу. Нічого. - Принаймні для нас. Поки що.
Що б це не було, це вбило Франца,
розгромило кімнату, і бог знає, чого ми ще не знаємо.
Ці хлопці не соромляться бути агресивними.
- Потрібні ще люди. - Він у біса має рацію.
Жоден з 110-го не доступний.
Ну, ми надсилаємо різдвяну листівку Свону щороку.
Він зараз живе в Квінсі.
Попрошу Ліллі знайти адресу розсилки.
- Що? - А ти й справді одомашнений.
Ніякого шуму зсередини. Трохи нью-йоркської фонової музики?
Агов, Карло! Твоя мама сказала, що ти маєш бути вдома до вечері!
Відчуваєш запах?
Я піду нагору.
Сюди.
На нашийнику «Мейзі».
Випив усю воду з унітазу.
Зневоднення. Важкий спосіб померти.
Свон не дав би собаці так померти.
Єдина причина, чому він не повернувся, — вже не може.
Свон мертвий.
Франц, а тепер Свон.
І ми не можемо зв'язатися з іншими.
Шефе?
Про що ти думаєш?
Майоре?
Думаю, хтось до біса зацікавлений, щоб прибрати спеціальних слідчих.
І вони йдуть за нами.
Добре.
Переклад субтитрів: Дмитро Авраменко
Творчий керівник Марія Цехмейструк