Anterior...
Am primit mesajul tău.
1-10, 10-30. Apel de urgență.
Calvin Franz a fost ucis.
Dacă te-a sunat, e posibil să fi sunat restul unității.
I-am sunat pe O'Donnell, Dixon, Sanchez și Orozco. Nimeni nu răspunde.
Am plătit portarul.
Neagley s-a cazat...
Fii cu ochii pe hotel. Și pe ei.
- Nimeni nu o să știe cine ești. - Dar tu știi.
- Bună, O'Donnell. - Bună, Neagley.
Doar o listă de nume cu inițialele AM.
Eu am doar pagini întregi de numere aleatorii.
- Fără ordine, fără sens. Nimic. - Cel puțin pentru noi. Deocamdată.
Ce crezi?
Mă gândesc că cineva e foarte hotărât să elimine anchetatorii speciali.
Și o să vină după noi.
Bine.
Dacă cineva vânează 1-10, cum se face că nu s-a dat la noi?
Tu erai în pădure cu familia, pe mine nu mă putea găsi nimeni
și poate că la Neagley n-au ajuns încă.
Au fost în camerele noastre de hotel.
Să ne înhațe sau să ne elimine, dar a trebuit să fugă, din anumite motive.
Trebuie să încercăm iar să-i avertizăm pe ceilalți.
- Îi sun pe Sanchez și Orozco. - Eu, pe Dixon.
E un sedan negru peste drum, la câteva case mai jos,
același ca și ieri.
Cred că ai avut dreptate. Suntem urmăriți.
Cum vrei să facem?
Mă duc să mă prezint.
Uite ce frumusețe afurisită!
Ce crede că o să facă?
Nasul meu, omule!
Arma!
Ca pe vremuri.
Da, tu pe margine, în timp ce eu fac toată munca.
Băieți, asta era arma lui.
Poliția New York?
Îl cheamă Gaitano Russo.
Hei, nu te uita la mine! Tu ai făcut toată treaba.
Trebuie s-o spun, ai dat-o rău în bară.
Când Russo se trezește, o să te vâneze toată poliția din New York.
De ce l-ai lovit atât de tare?
Nu lovesc ușor.
- Dacă lovești un polițai, e nasol. - Eram nervos din cauza câinelui.
Am crezut că a fost implicat în uciderea lui Franzy și Swan.
Ce ne-ai învățat? „Într-o anchetă, ipotezele ucid.”
Era „Într-o anchetă, detaliile contează”.
Nu l-am omorât. Doar i-am spart nasul. O să fie bine când se trezește.
La naiba! Gaitano Russo.
Guy Russo. El e ofițerul care anchetează uciderea lui Franz.
- Am văzut în dosare. - Cum a ajuns pe urmele tale?
NYPD a văzut apelurile lui Franz către tine, au semnalat numele
și s-au alertat când ai luat bilete,
deci te urmăresc de când ai aterizat. Întrebarea e, de ce?
Întrebarea e, unde?
Unde să ascunzi un criminal de 1,95 m ca să nu ajungi la pușcărie?
Nu plec. Cazul este aici.
Poate că nu.
Când am sunat la Sanchez și la Orozco, mesageria era plină.
E un semn rău.
S-ar putea să nu fie un moment rău să scăpăm de Dodge,
fiindcă Cocky Balboa a doborât un om al legii.
Bine. Ne îndreptăm spre Atlantic City,
să vedem dacă îi găsim pe băieți.
Mai întâi eliberăm camerele și căutăm o mașină mai anostă
înainte ca Russo să-și recapete cunoștința și să ne dea în urmărire.
Range Roverul iese în evidență.
Din cauza ta nu putem avea lucruri frumoase.
Stai, nu înțeleg. A fost un accident de mașină?
Nu. Doar a lovit mașina.
Atunci cum s-a declanșat airbagul?
A dat cu piciorul în mașină,
apoi l-a scos pe polițist afară și l-a lăsat lat.
Tipul ăsta e o bestie.
Când vine vremea, am nevoie de întăriri.
Și o să primești.
Dar, deocamdată, rămâi pe urmele lor. Și n-o da în bară!
Înțeles.
Parcarea pe termen scurt în aeroport se face doar în lotul unu.
E un Accord 2019 de vânzare în Tremont, mult sub valoarea de piață.
Tranzacție doar cu cash.
Unul dintre cele mai furate modele din Bronx. Și nu vrea documente?
Dacă urcăm în el, ne-am ars!
Nu avem de ales. Suntem urmăriți. Nu putem închiria nimic.
Dacă ne plimbăm cu o mașină furată, riscăm să fim prinși.
Am soluția.
Cum a fost misiunea ta sub acoperire?
Reacher.
De unde știi că am fost sub acoperire?
Date fiind circumstanțele, ai fi venit imediat.
Nu ai făcut-o, deci n-ai primit mesajele noastre până de curând.
Dacă erai în vacanță, lăsai vorbă la birou.
Deci lucrai sub acoperire, foarte sub acoperire,
unde nu poți fi contactată des.
Același Reacher.
Caz de delapidare corporativă.
Am stat în Texas atât,
că mă gândesc deja că-mi plac cizmele de cowboy și fotbalul de liceu.
Mai ai actul fals la tine?
- Da. - Bine.
- Folosește-l să închiriezi o mașină. - Ce mare secret?
Eu, Neagley și O'Donnell suntem urmăriți.
Și am pocnit un polițist.
Desigur, nu mă mir.
Așadar,
Franz...
Da.
Și Swan, cel mai probabil.
Sanchez și Orozco sunt și ei dispăruți.
Bine.
Bine. Deci, ne ocupăm de treabă.
Nu te pui cu anchetatorii speciali.
Următorul.
- Vezi să iei un... - SUV. Știu. Vrei spațiu pentru cap.
Bun. Mă bucur să văd că ești încă aici.
Pare că nu o să plec niciodată.
Dacă e raportată la orice bază militară din lume,
oricât de mică ar fi infracțiunea, o să aflăm.
Ți-a sărit ceva în ochi?
Da. Un șobolan cât un pepene, acum vreo 20 de minute.
Pe bune?
E undeva în cutiile alea.
Grețos!
Ei bine, apropo de șobolani, cred că miros unul.
Un comandant în Afganistan crede că se fură combustibil de aviație.
Cineva sifonează gaz ca să-l revândă pentru el?
Nu e genul de caz pe care armata ar vrea să-l anchetăm cu prioritate.
Nu cred că cineva fură și revinde ceva.
Uită-te la cifre, întotdeauna spun o poveste.
Am observat că de câte ori dispare combustibil de la bază,
există înainte un zbor anume.
De câte ori un C-17 transportă mașini Humvee acasă, în SUA.
E un detaliu minor, dar, într-o anchetă, detaliile contează.
Îmi place asta.
Am s-o folosesc.
Ce este al meu e și al tău.
Așadar,
ai o teorie?
Da. Nu există indicii că se vând carburanți pe piața neagră
în bază sau în jurul ei.
Cum a dispărut tot acel combustibil?
Cel mai bun mod să dispară e să-l arzi.
Corect. Neagley are experiență cu combustibil în vrac
și crede că zborurile care transportă Humvee sunt supraalimentate intenționat.
Dar când avioanele aterizează,
cantitatea de combustibil din rezervoare e fix cea prevăzută,
și e consemnată în registre.
Cum se întâmplă asta?
Se consumă mai mult combustibil, transportă o greutate mai mare
- decât cred oamenii că ar fi încărcată. - Da.
E mișcat ceva greu și secret.
Exact. Marfa de contrabandă e în mașinile Humvee.
Droguri, arme, bani furați sau toate la un loc.
Bună treabă, Dixon!
Ai găsit un caz demn de atenția noastră.
Nu știu ție, dar mie cercetarea asta mi-a produs sete.
Vrei să sărbătorim?
Poți să-mi faci cinste.
Trebuie să lucrez la rapoartele astea.
- Poate data viitoare. - Da.
Dar, repet,
- excelentă treabă, Dixon. - Da.
Nicio problemă. Cum am spus, numerele spun mereu o poveste.
Așadar, numerele îți spun o poveste?
Da, și este un film de David Lynch, absolut de neînțeles.
Dacă astea ar trebui să fie fracții, e o muncă neglijentă.
Unele nici nu sunt reduse.
Am observat și eu.
Poate că reprezintă cantități.
Cum ar fi, opt din zece ceva, nu patru cincimi din ceva?
Poate.
Da, poate. Dincolo de asta, două lucruri ies în evidență.
Nici una nu este 100%, adică nu există nouă din nouă
sau zece din zece, iar primele patru pagini au 26 de numere,
a cincea are 27, iar ultimele două au din nou 26.
Ar putea fi un accident. Spațierea informațiilor...
Pare deliberată. Nicio pagină nu e plină.
Și lista numelor AM?
Nu înseamnă nimic. Sunt de acord cu voi. Trebuie să fie un pseudonim.
Poate e cineva care poartă pică celor din 1-10?
Am arestat mulți oameni.
Ce zici de James Barr?
Are abilitățile necesare și e țicnit.
Barr e pistolar. Nu mi-l imaginez aruncând pe cineva din elicopter.
L-am întâlnit în Indiana anul trecut.
Îmi e dator.
Nu vreau să știu.
Pine Barrens.
Aproximativ un milion de acri singuratici.
Ca în nordul statului New York, unde l-au găsit pe Franz.
I-au lăsat trupul sfărâmat acolo, să putrezească.
Din câte știm, Swan este și el acolo.
Și Sanchez și Orozco.
Nu e niciun post cu blues?
Frate, suntem în Jersey.
E telefonul meu.
Franz obișnuia să-l pună tare la sediu când nu erai prin preajmă.
Lasă-l să cânte.
Au închiriat o mașină sub un nume fals, dar este Karla Dixon.
Acum e și ea cu ei.
În drum spre Atlantic City, probabil să-și găsească prietenii.
Bun. Toți în același loc deodată.
Când ajungi acolo, elimină-i.
S-a-nțeles.
Mai știi ce am spus despre întăriri? Cunosc niște talente locale.
Ia pe cine vrei.
Plătim noi.
Îi vreau morți până mâine.
Mă auzi? Morți!
La fel ca biroul lui Franz.
Și camerele noastre de hotel.
Ai spus că nu au răscolit locul lui Swan.
- Da. - Adăugați asta la lista de lucruri
care trebuie să însemne ceva.
S-a dus vreodată Orozco undeva fără bricheta lui?
Zile mai bune.
Sunt singurul care nu are fotografia asta?
- Eu o am pe a mea. - Și eu.
O am în bibliotecă.
E greu să pui o poză pe perete când nu ai pereți.
Ne pierdem timpul aici.
De acord. Avem ceea ce vor ucigașii și orice merită găsit
au găsit deja.
Acum, încotro?
Un bar.
Uitați-vă la poza asta cu Sanchez și femeia.
- Cine sub 50 de ani înrămează poze? - Noi.
În afară de cea cu 1-10, câte poze ai?
- Nu multe. - Dar ea e înrămată, deci e importantă.
Mergem la Lucky Lounge.
Nu. Voi doi rămâneți aici.
Amândoi arătați ca niște polițiști.
Voi doi cum arătați?
Doamna și vagabondul.
Hei, femeia asta lucrează astăzi?
Voi cine sunteți?
Prietenii lui Jorge Sanchez.
Hei, Dulls,
ăștia zic că-s prieteni cu Sanchez, vor să vorbească cu Milena.
Du-i în spate, se ocupă de hârtii.
Milena.
Ia-ți mizeria și cară-te de aici, imediat!
Înțeleg că e diferit,
dar comandantul nostru cumpără lenjerie la mâna a doua?
- Nu este fata din fotografie? - La naiba!
Hei!
Doar până aici mergem.
Ce se întâmplă, băieți?
Nu mai veniți să vă luați de prietenii noștri.
Amice, cumva ai înțe...
Nu mă atinge!
Stai!
Mișcă-ți fundul.
Gata. Ajunge.
Bine că eu și O'Donnell nu am intrat.
Ceva ar fi putut să meargă prost.
Îți faci prieteni, uriașule?
Îmi pare rău. Nu aș fi fugit dacă aș fi știut cine sunteți.
Trebuia să vă recunosc din fotografiile lui Jorge.
Băieții mei doar îmi purtau de grijă.
Un tip înfricoșător a întrebat de ea acum vreo săptămână.
A spus că lucrează cu Sanchez și Orozco la o misiune de securitate.
Cu umeri largi, chel?
Nu. Avea păr.
O cicatrice pe obraz.
Voia să știe dacă Sanchez mi-a lăsat un dispozitiv de stocare digitală.
Habar n-aveam despre ce vorbea.
Am simțit ceva nasol la el. Cum a plecat, l-am sunat pe Jorge.
Nu a răspuns.
S-au mai dat la fund, e parte din slujbă, dar acum...
pare altceva.
Și tu ziceai că-l știi pe Sanchez,
arătând ca unul angajat să facă rău cuiva.
Fără supărare. Am presupus că-s vești proaste.
Știi dacă Sanchez și Orozco au avut contact
cu Calvin Franz sau Tony Swan?
A fost aici acum câteva săptămâni. Nu se mai văzuseră de o veșnicie.
Am făcut o poză cu ei.
Lucrau la un caz.
- Sanchez ți-a spus asta? - Da.
Ce caz era?
Nu mi-a dat detalii.
Swan era implicat?
Nu a venit în Atlantic City.
Dar i-am auzit pomenindu-i numele.
L-ai întrebat asta pe Franz?
- Nu putem. - De ce nu?
Cineva l-a aruncat din elicopter.
Doamne!
Crezi că și Jorge și Manuel sunt morți?
Nu știm încă.
Dacă sunt în viață, îi găsim, dar avem nevoie de ajutorul tău.
Mai e ceva ce îți poți aminti și nu ne-ai spus?
Nu știu.
Ultima dată când l-am văzut pe Jorge, stătea pe scaunul ăla.
A primit un telefon. Părea important.
A spus ceva?
A repetat câteva numere, de parcă ar fi fost surprins.
Sau îngrijorat, poate?
A zis că iese și nu s-a mai întors niciodată.
- Îți amintești numerele? - Da.
A spus:
„650, 100.000 fiecare.” Habar n-am la ce se referea.
- Ești sigură că asta a zis? - Absolut.
A spus „650, 100.000 fiecare”.
M-a sărutat pe obraz și a fugit pe ușa aia.
Îți amintești ultimele cuvinte spuse de omul iubit.
Avem cifrele. Avem plăcuțele de New York.
Poate că nu e cineva care poartă pică celor din 1-10.
Probabil că noi patru am fi fost deja uciși.
Milena a zis că Franz a fost aici nu demult.
Dacă ceva îi făcea să creadă că suntem în pericol,
ar fi sunat atunci, nu săptămâni mai târziu.
„650, 100.000 fiecare.” Vorbim de 65 de milioane de dolari.
O mulțime de jetoane negre.
Mai peste tot. Nu aici.
Cazinourile din Atlantic City încasează mult.
Veniturile brute din jocuri trebuie să fie câteva miliarde pe an.
Dacă sunt luate cu atenție, în timp, 65 de milioane
pot trece neobservate o vreme.
Nu prea mult. Nu cu contabili care urmăresc veniturile ca niște șoimi.
Ar putea băieții răi să ascundă asta suficient ca să scape
înainte să-i înhațe contabilii?
Sanchez și Orozco se ocupă de securitatea cazinourilor.
Poate că a început cu ei.
Au dat peste ceva mare, aveau nevoie de ajutor.
Așa că l-au chemat pe Franz, poate și pe Swan.
Ar putea avea legătură cu jocurile.
Eu sunt Ellie. Vă servesc. Ce să vă aduc?
Pe șeful securității cazinoului.
Imediat, te rog.
Deci, voi sunteți 1-10.
Ce a mai rămas din noi.
Sanchez și Orozco vorbeau despre voi tot timpul.
Vă rog.
Îi cunoșteai bine?
Da. Făceau verificări de fond pentru toate cazinourile de pe promenadă.
Stai. Ai spus „cunoșteai”.
La trecut.
Credem că ar putea fi morți.
La naiba!
Tocmai i-am văzut când îmi luam prânzul la White House Subs luna trecută.
- Cu ce vă pot ajuta? - Numerele astea îți spun ceva?
La prima vedere, nu.
Dar „650, 100.000 fiecare”?
Nu. Despre ce e vorba?
Sanchez și Orozco ar fi putut căuta
o înșelătorie la jocuri de 65 de milioane de dolari.
Bine.
Atunci, „650” ar putea fi automate măsluite sau mâini la poker,
dar „100.000 fiecare” ar fi mize incredibil de mari.
Și vă spun din prima, contabilitatea noastră notează tot.
Nu ne scapă niciun bănuț.
Cum rămâne cu concurenții?
Pot să întreb în jur,
să văd dacă știe cineva la ce lucrau Sanchez și Orozco.
- Ar putea restrânge căutarea. - Apropo, întreabă și de numele astea.
Vezi dacă sunt cazați la vreun hotel din oraș.
Ar putea dura câteva ore. Unde dau de voi?
Nu știm încă.
Atunci, vă rog să ma lasați să...
Nu este nevoie.
Nu! Orice prieteni ai lui Sanchez și Orozco...
Ei bine, se pare că avem disponibil doar un apartament.
Cred că vă ajunge.
Hai să vă instalez.
- Stăm bine la motel. - Reacher,
când cineva îți oferă un apartament, acceptă.
Îi rugăm să-ți aducă o bancă din parc să dormi pe ea.
O să te simți ca acasă.
Care era treaba cu motelul, Reacher?
Pun pariu că locul ăsta are un spa.
Mă bag la saună!
Eu mă instalez unde e vedere la ocean.
O'Donnell și Neagley au găsit barul.
E burdușit.
Nu pentru mult timp. Ai despachetat?
Da.
Nu am mai fost de mult într-un hotel care să nu fie „prietenos cu familia”.
Tot nu-mi vine să cred că David O'Donnell a procreat.
Mă rog, intenționat.
Îmi amintesc că te lăudai că ești strigat „tati”
doar de tipele cu care te culci.
Încă mă culc cu persoane care îmi spun „tati”.
Uneori, cu toți trei, dacă tună afară.
O să afli în curând, Dixon.
- Ești însărcinată? - Ce?
Nu, la naiba!
E logodită. Ce, nu știai?
În sfârșit, cineva ne-a îmblânzit nărăvașa.
Nu.
Nu am știut.
Nu trebuie să mai salvați data în calendar.
La naiba. Pe bune?
Mă știți. Mereu am fost fata cu cifre, fata cu un plan de viață.
Planuri să mă mărit la o anumită vârstă, într-un anumit an.
Apoi, într-o zi, am văzut mesaje pe telefonul lui.
„Bună, scumpule. Abia aștept să te văd vineri.”
- „Mi-e dor de tine.” Și toate cele. - Nu!
Nu o înșală nimeni pe Dixon!
Nici măcar el, se pare.
Mesajele erau de la nepoata lui, care venea în vizită.
Dar mi-am dat seama că, atunci când am crezut că mă-nșală,
am fost...
Am fost ușurată.
Adică, este un tip decent.
Dacă e să-ți petreci viața cu cineva,
nu vrei să simți ceva mai mult decât confort?
Nu vrei să simți emoție,
să-ți tresalte ceva când îl vezi?
Preț de o clipă, m-am gândit să rup cu el fără tărăboi și fără vinovăție.
În schimb, am rupt-o cu...
Cu mult tărăboi și foarte multă vinovăție.
Ai ghicit!
Bravo ție!
Karla Dixon nu se așază la casa ei.
Mulțumesc.
De asta am acceptat misiunea sub acoperire.
Ca să mă separ o vreme de tot.
Cum se împacă munca sub acoperire și contabilitatea criminalistică?
Ei bine, un CEO delapida milioane de la o companie din Texas,
unde toți au armă la ei... Era genul care ar fi folosit-o la nevoie,
așa că a fost nevoie de puțină intrigă pe lângă verificarea cifrelor.
În regulă.
Dar tu, Neagley?
De câte ori mă uit pe LinkedIn, ești promovată.
Mă distrez.
Cu cazuri importante, conduc o echipă acum.
Încerc să iau de client o companie uriașă de software.
Dacă-mi iese, primesc o bucată din suma aia babană.
Plouă cu bani.
N-am de ales. Vreau sa-i iau tatei îngrijitoare nonstop,
să-i închiriez un loc aproape de mine, dar e nevoie de bani.
Să închiriezi? Cumpără și investește.
Nu, ia-i un apartament. Să stai la grămadă e nasol.
Da.
Și tu, dulăule? Ești cumplit de tăcut.
Să deții o casă e ca și cum ai crește șerpi sau ai ține concursuri de dans.
E în regulă, dacă asta te interesează.
- Eu nu văd atracția. - Nici pe a unei slujbe stabile?
Lumea corporatistă nu se deosebește de armată.
Mereu mi s-a părut cam ca o cușcă.
Pur și simplu nu știam să fac altceva.
Eram într-un bar și cineva juca Howlin' Wolf,
cântând despre trenuri care merg în noapte.
Mi s-a părut libertate adevărată.
Sari în trenurile de marfă, ca Boxcar Willie?
Uneori.
De obicei iau autobuze sau fac autostopul.
Ce fel de lunatic ia cu el cel mai mare rătăcitor din lume?
- Pot fi interesanți. - Unde mănânci?
Fur plăcintă de pe pervazuri.
- Vorbesc serios. - Restaurante.
Uneori, cine mă ia cu mașina împarte masa cu mine.
- Uneori o împart eu cu ei. - Unde dormi?
Mai mult prin moteluri ieftine.
Și dacă nu găsești unul?
Bărcile nesupravegheate din port sunt ok pentru o noapte.
Bena câte unui camion parcat.
Am avut o noapte minunată de somn într-un hamac o dată,
- ...până au pornit aspersoarele. - Doamne!
- Îți trebuie doar un băț și o boccea. - Prea mult bagaj.
Mai aveți întrebări?
Da. Una singură.
Nu te simți niciodată singur?
BUFET - CÂT POȚI MÂNCA
Cineva a luat afișul ca pe o provocare personală.
Doreen, doar mă încălzesc.
Dacă ți-a plăcut cina, încearcă bufetul de mic-dejun la Neptune's.
În fiecare zi, începând cu ora șase.
Mulțumesc.
Se pare că nu sunt singurul care n-a dormit.
Numerele mă relaxează.
Dacă tot calculam, puteam să fac și niște bani. Mă opresc.
Ai zece și opt în două dintre mâini.
Așa este. Pot să dublez și risc totul pentru un câștig mai mare,
sau mă opresc și avem o victorie garantată,
pentru că următoarea carte o să te distrugă.
Bunica spunea: „Purceii se îngrașă, porcii-s sacrificați.”
Ea nu e porc.
Nu sunt porc. Așa că stau.
Cum vrei.
Cincisprezece.
Prea mult.
Felicitări, doamnă.
Aveți o seară norocoasă.
Ați vrea să sărbătoriți cu un concert plătit de noi?
- Mulțumesc. - Doamnele anilor '80.
Debbie Gibson, Tiffany și Taylor Dayne interpretează hituri mari.
Puteți prinde a doua jumătate.
Dar mă distrez.
Știm că numeri cărțile.
Nu este ilegal dacă o faci în minte.
Dar, cum șeful securității a fost amabil și ne-a oferit un apartament,
am să-ți ușurez munca.
Vrei să folosești mușchii ăia și să cari astea la casierie?
Dă-i biletele tipului cu haină pe care scrie „pentru membri”.
Pare că s-ar bucura de niște doamne din anii '80.
Mulțumesc că m-ai însoțit.
Plimbările noaptea târziu îmi limpezesc mintea,
iar după textul primit de la Neagley despre Franz, mintea mi s-a tulburat.
Da.
Sunt surprins că poți să mai mergi cu banii cazinoului în buzunare.
Să presupun că o contabilă criminalistă o să declare asta la fisc?
La escrocii ăia?
Dacă mi-aș dori să verific pe cineva... E un fel de slujbă de vis.
De la ce faci acum nu primești doza?
Nu, înhaț milionari pentru că fură de la miliardari.
Ceea ce vreau să fac e să vânez corupția și risipa guvernamentală.
Ai lucrat pentru Unchiul Sam, știi ce zic.
- Capace de WC de 600$. - Exact.
Dacă banii din taxe erau cheltuiți eficient, puteam repara drumuri și poduri
și școli, puteam ajuta oamenii care au nevoie de ajutor.
Puteam să facem ceva important.
Ar trebui să o faci.
Da.
Am vrut să-mi încep propriul grup de supraveghere, non-profit,
dar costurile de pornire sunt prohibitive.
Primul pas e întotdeauna cel mai greu.
Da.
De asta, pe vremea aia, între noi nu s-a întâmplat nimic niciodată?
Primii pași au fost cei mai grei?
Cât ai băut în camera de hotel?
Suficient ca să-ți pun întrebarea asta.
Haide, nu e ca și cum nu am oferit niciun indiciu.
Eram șeful tău.
Nu ar fi fost corect.
Am așteptat ani de zile răspunsul și este clasic Reacher.
Direct, onest și bine motivat.
Pot să îți mai pun o întrebare?
Ce vrei să faci cu cei doi tipi care ne urmăresc?
- Când i-ai observat? - Când am părăsit cazinoul.
Ne-au văzut încasând și o să încerce să ne jefuiască.
Așa mi-am zis și eu.
Vezi mașina parcată
- cu numere de New York? - Da?
Era în spatele nostru pe autostradă când am venit în oraș.
Când trecem pe lângă ea, o să coboare un tip înarmat.
Când ne întoarcem să fugim, băieții din spate sunt la post.
Și care-i planul?
N-o să trecem pe lângă mașină.
Când zic „Hai!”, sărim gardul...
Hai!
La naiba!
Haide!
Bine. Probabil că s-a emis mandat fiindcă l-ai lovit pe polițistul ăla.
Tragem într-o zonă rezidențială, apare poliția, ești închis.
Hai s-o facem fără arme.
Se pare că și ei au aceeași idee.
Ai nevoie de ajutor cu al tău?
Mă descurc.
La naiba. Când eram copii, doar ne scriam numele în el.
E tipul cu haină „pentru membri” de la cazinou.
La naiba! Dacă au venit după noi, poate s-au dus și după Neagley și O'Donnell.
Nu. Au așteptat să părăsim promenada ca să acționeze.
Nu intră într-un hotel aglomerat, cu camere peste tot.
Niciun act.
Hai să căutăm în mașina dobitocului.
Se pare că cineva și-a făcut temele.
Telefon.
S-a rezolvat?
Nu așa cum te așteptai.
Te pui cu cine nu trebuie, Reacher.
Ar trebui să știi că n-o să sfârșești bine.
Atunci de ce ești tu cel care pare speriat?
- Cred că a înțeles. - Să urmărim numărul?
Ăsta e cu cartelă preplătită. Celălalt tip folosea unul la fel.
Numerele mașinii sunt false. Seria șasiului a fost ștearsă.
Niciun act, la niciunul.
Tipii erau profesioniști.
Trebuia să lăsăm unul în viață.
Da. Nu prea ne-au dat de ales, nu-i așa?
Poate că nu. Acum nu mai știm ce să facem.
Nu neapărat.
Permisul de parcare.
- „New Age Technologies.” - Da.
Ștampilat ieri dimineață.
Ăsta e un indiciu.
Ce facem cu cadavrele?
Am o idee.
Mi-e sete.
Vrei o bere?
Ceva despre New Age?
Da.
Pare că New Age este o companie aerospațială.
Vreo legătură cu Atlantic City?
Nu-mi dau seama. Sediul central e în New York.
M-a nimerit o bucată de șrapnel. Nu am simțit, eram plină de adrenalină.
Doar te-a zgâriat.
Uite...
Ce faci?
Ce obișnuia să facă mama când ustura alcoolul.
Probabil că sufli germeni pe rană.
Probabil. Dar senzația e plăcută.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Reacher,
este perfect normal să fii singur uneori.
Pentru oricine își trăiește viața cum o faci tu.
Nu trebuie să fii singur în noaptea asta.
Și nu mai ești șeful meu.
LA 32 KM DE DENVER, COLORADO
Sunt toate 650 în camion.
Îl poți urmări cu localizatorul GPS L-am asociat cu ăsta.
Sunt cel puțin două puncte bune de ambuscadă marcate pe traseu.
Excelent.
Oamenii mei au grijă de restul.
Și armele?
O să fie folosite în străinătate? Așa ne-am înțeles.
Absolut.
Și șoferul camionului nu o să fie rănit?
Desigur.
Nu aș face niciodată rău nimănui.
- Bună dimineața, Dixon. - Trebuie să vorbim despre azi-noapte.
Tot hotelul a auzit ce s-a întâmplat.
Ți-am spus, ai făcut gălăgie.
Am găsit asta într-o mașină care ne-a urmărit ieri de la New York.
Ce s-a întâmplat cu șoferul?
Nu ne mai urmărește înapoi.
Nici cei doi prieteni ai lui.
La naiba!
- Cine este? - Wright.
Liber.
Intră.
Păreți cam agitați.
Nu vă învinovățesc, date fiind împrejurările.
Urăsc să aduc alte vești proaste, dar cercetam treaba discutată
și poliția de aici mi-a spus că s-au găsit două cadavre în nordul statului New York,
aproape de locul în care v-au găsit prietenul.
Judecând după descompunere, sunt acolo de ceva vreme.
Am o copie a raportului poliției.
E destul de ușor să-l identifici cu asta.
Când s-a-nrolat, sora lui era îngrozită
că o să fie ucis cu răni care desfigurează.
Că n-o să știe niciodată ce-a pățit.
A zis că plăcuțele de identificare se pot distruge.
Pentru a o calma, și-a tatuat numele și numărul de serviciu pe spate.
Arătau ridicol.
Dar lui nu-i păsa.
Își iubea sora.
Trebuie s-o sun.
Îi spun Milenei despre Jorge.
Rănile lor seamănă cu ale lui Franzy.
Înseamnă că a fost torturat și aruncat din elicopter.
Încă ceva,
nimeni cu numele pe care mi le-ai dat nu s-a cazat în vreun hotel.
Și am vorbit cu omologii mei din alte cazinouri.
Orozco și Sanchez nu lucrau pentru vreunul dintre ei.
Când le-am zis de escrocheria de 65 de milioane de dolari,
au chemat echipa rapidă de audit. Am făcut și eu la fel.
Totul e în marje de pierdere acceptabile.
Nimeni nu a dat lovitura în vreun cazinou.
Nu vă faceți griji.
Cadavrele au fost găsite în New York, mașina care ne-a urmărit
avea numere false și permis de parcare din New York.
Ăsta era de la-nceput un caz din New York.
Unde naiba te duci?
O să avem nevoie de mai multe arme.
Anca Tach
Redactor Aura Marinescu Nour