NETFLIX PRESENTERAR
"Det fanns en tid då barnen fruktade natten,
för med sömnen kom skräcksynerna.
Den mörka tiden när de hemska havsmonstren
härjade längs våra stränder och inga fartyg var säkra på havet.
Men tack vare jägarna är de dagarna över.
I dag bekämpar de tappra krigarna monster långt bortom horisonten
och riskerar livet för att tömma haven på dessa mardrömslika varelser.
Och det främsta jägarskeppet är den Ödesbestämda…"
Och den främsta jägaren är kapten Crow!
Kapten Crow!
Jag är kapten Crow, ditt stinkande gamla monster.
Hör ni!
Vem är det som läser?
Milda makter! Vad är det här?
Det var läggdags för en timme sen. Ni blir min död.
-Se så. I säng med er. -Måste vi?
Och fröken Maisie,
kungen och drottningen tar sig an föräldralösa barn till jägare av godhet.
När du bryter mot husets regler är du respektlös mot dem.
Så inga fler försök nu, eller hur?
Absolut inte.
Lycklig resa, mina gastar.
Och kom ihåg, lev storslaget och dö storslaget.
Hej då, Maisie.
-Hej då. Vi kommer att sakna dig. -Vi ses i morgon!
Alle man på däck!
På samma gång nu!
Hiva på!
Tungan rätt i mun!
-Var såg du den? -Rakt föröver, Jacob.
Är du säker?
Ja, en röd svans. Den största jag sett. Precis under ytan.
Då är dagen kommen.
Det är den röda Blustern.
Jag känner det i benen. Se där!
Fåglar som följer den.
-Vi har seglat ända hit för en rejäl dust. -Det får vi, pojk.
Det är 30 år sen den där saken berövade mig gluggen.
-Nu ska jag få min hämnd. -Ja.
Tja…
Vi har passerat Rompepparön.
Den styr mot Dregmorr-havet.
Om vi ska slåss mot havets största och hemskaste varelse,
väntar man inte till efteråt.
Det blir kanske inget efteråt.
Hala på! Ta i, era hundar!
Kapten!
Ett annat jägarskepp blir anfallet!
Det är Jim Nicklebones skuta.
-Han har hittat en brickleback. -Den hittade nog honom.
Vi måste hjälpa honom.
Vilken kurs, kapten?
-Vi fortsätter. -Va?
Är Nicklebones den sjöbjörn han säger, skulle han inte ha några problem.
Du känner till vår hederskod.
Den förbinder oss med alla som kom före och alla som kommer efter oss.
Till och med romskrävlaren Jim Nicklebones.
-Fröken Merino, lägg om kursen. -Aj aj, kapten.
Hala mesanseglet!
Hala upp focken och storseglet!
Jag har väntat i 30 år.
Trettio år! Sablar också!
Slå!
Lugn, vi tar Blustern snart nog.
Pressa henne, herr Crisp.
-Det är för mycket, kapten! Vi går under! -Nu är det över!
Det har varit en ära att segla med er.
Hala nu!
Vid Gud, det är den Ödesbestämda!
På den, Blackbird!
Visa den att vi är här.
-Vi är hopbundna. -Vi har vinden med oss.
-Ska vi dra den upp mot vinden? -Ja, och korsa T.
Gira hårt babord, herr Crisp!
Jag styr upp henne mot vinden, så högt hon kan gå.
Ta ner storseglet och focken! Gör loss förseglen, gastar!
Ta ner storseglet!
Nu gäller det!
Se upp!
Sikta lågt.
Nu så, era fiskdråpare!
Vi har seglat ända hit för en präktig dust.
Nu är det dags!
-Nästan framme. -Ja, Sarah.
Babord nu, fröken Merino! Och korsa T!
Ni hörde, era dönickar!
Hala ner mesanen! Stor- och förseglen!
Låt den yla, pipblåsare!
Nu så!
Eld!
Vi lyckades inte avskräcka bytet. Tvärtom, är jag rädd.
Ingen fara.
Dags att hala, fröken Merino!
Hala ner storseglet och mesanen!
Skota toppseglet!
-Hala! -Skjut!
Den dyker!
Sätt dig under lejdaren och stanna där tills är klart.
Slug fisk.
Den simmade mot vinden.
Var beredda! Vänta på signalen!
Ni hörde! Manskap till brassarna.
Var redo!
Inga fåglar.
Den är slugare än vi tror. Linan är kapad.
Den är under oss.
Jacob!
Ingen fara, pojk.
-Vi har den där vi vill ha den. -Se upp!
Jacob!
Man överbord! Gira hårt babord!
-Dra in linorna! -Hårt babord!
Din tid är ute, din best!
Kapten.
-Kapten. -Han kvicknar till.
Kapten!
Kapten, mesanmasten är av och stormasten ser inte bra ut.
-Hon är inte stridsduglig. -Vi tar Blustern när hon är det igen.
-Reparationerna borde inte ta… -Styr mot Tre broar.
Vi far hem.
Om ni vet ert eget bästa, håller ni er undan kapten.
Han var inom lukthåll av den röda besten.
Får han inte straffa Blustern, lär han straffa oss.
Det är dystert som i djupet av Helgard-gravarna.
Vi har dödat flera praktmonster den här jakten,
och kungaparet betalar därefter.
Sen återvänder vi hit, och då dödar vi den röda besten.
Kan vi besegra den? Det sägs att Blustern kan förflytta hav.
Ja, det sägs också att den skjuter eldkulor ur ögonen.
Det är så att knäna darrar.
Men jag är inte rädd. Jag är på den Ödesbestämda med er.
Det här skeppet har dödat fler monster än nåt annat
och har ärren som bevisar det.
Vi också!
Ja. Och varje ärr på en jägare motsvarar ett räddat liv.
En sjöman i handelsflottan på sin första resa.
En mor.
En son.
Alla jägare dör för samma sak.
Ja, för att få vara jägare.
Just det, för att vara jägare.
Och alla jägare dör en storslagen död.
För alla jägare lever storslagna liv!
Jacob!
Kapten vill prata med dig.
-På tal om en storslagen död. -Det var trevligt att känna dig!
Vi ska tänka på dig ofta och med värme.
Kapten ville prata med mig?
Sätt dig.
Vi kommer att döda Blustern. Nu vet vi var den är.
Du kommer att få din hämnd.
Jag beklagar att det inte blev i dag.
Jag hatar den besten med varje fiber i min kropp,
men det var rätt att rädda Jim Nicklebones.
Du styrde mig rätt i dag.
Jag är glad att du ser det så.
Så vi seglar hem, hämtar vår belöning och reparerar skutan.
Sen återvänder vi och låter monstret känna helvetets vrede.
Men sen?
Vad blir det av den Ödesbestämda
när jag är borta?
Strider och slitage har gjort att varje bom, block och rundhult ersatts
sen dagen hon sjösattes.
Ändå lever hon vidare.
Hon är för evigt.
Men det är inte jag.
Kom.
Här har vi min storhet.
Och min fars före mig.
Hans fars före honom.
Dagen vi tar den röda Blustern,
skriver jag min sista anteckning som kapten.
Sen är det din tur.
Det har jag vetat sen jag drog upp dig ur havet.
Du hade varit där ute i dagar.
Men du hade nåt i dig.
En låga som vägrade slockna.
Sen höll jag dig,
och då visste jag.
Ödet hade skänkt mig en son.
Och en dag skulle du bli den Ödesbestämdas kapten.
Dagen du fann mig,
svor jag på att göra allt i min makt för att skydda folk från demonerna.
Om du ger mig skeppet tar jag emot det,
och det vore en ära.
Min pojk.
Du kommer att utföra stordåd.
Den Ödesbestämda! Hon är tillbaka!
-Se! -Vilken syn!
Säkert fullastad med benknotor!
Det är skönt att äntligen vara hemma, men det blir ett kort besök.
Kapten Crow avlägger visit hos kungen och drottningen i gryningen.
När skeppet sen är redo, seglar vi ut för att döda ett monster!
Vi ska döda den röda Blustern,
så om det här är vårt sista besök i Tre broar,
förväntar jag mig vidlyftiga utsvävningar!
Se så, låt jägarna passera.
Nu så, kamrater!
Kronan betalar rundhänt för de där hornen. Vi bjuder på drickat!
I kväll går ingen törstig, gastar!
Kom igen nu!
Kapten Crow är vår hjälte Han håller havet fritt
Han hugger, skjuter, dödar och flår Bestarna som vi räds
Hugger, skjuter och avrättar
Med kanon, lans och spjut
Tar deras horn och ingen sörjer Odjuren som vi räds
Så sjung jägarnas lov Var än mänskor bor
Jägare lever storslagna liv Och dör en storslagen död!
Hej!
Hej.
Jag heter Maisie. Maisie Brumble.
Trevligt att träffas.
Och du är Jacob Holland, som en gång dödade fyra bestar på två dagar.
Är det sant? Fyra på två dagar?
Tro inte allt du hör, jänta. Fyra på två dagar?
Det var fem.
Jag har hört…
Jag har hört att förr så kom bestarna ända fram till land,
högg kvinnor från deras grönsaksland och svalde dem!
Men inte nu längre. Tack vare jägarna.
Ädlare yrke finns inte, enligt mig.
Jag stammar själv från en lång rad av jägare.
Säger du det?
Ja, mina föräldrar var lansiärer. De seglade med Monarken.
Monarken.
-Så de är… -Ja.
Men så är det att vara jägare, inte sant?
Man lever ett storslaget liv och dör en storslagen död.
Följ med.
Vem tar hand om dig, då?
Jag bor på ett barnhem i Guelston, ditåt.
Fast bor är en överdrift.
Jag har rymt.
Och jag ska inte tillbaka.
För jag går med i er besättning.
Nej, minsann. Ett jägarskepp är inget för barn.
Du gick ombord i min ålder, och se på dig nu.
Du är ett vapen mot naturens ondaste skapelse.
Det står på sidan 92.
Hör på, jag är skicklig med spjut, men jag har ofta haft tur.
Inget säger att man överlever till sidan 92. Tro mig.
Du borde ge dig av nu.
Visst, då pratar jag med kapten Crow.
Där har vi en man med auktoritet.
Vet du var jag hittar kapten Crow?
Hör du! Jag har auktoritet.
-Hör du det? -Du är väl inte kapten?
Nej, men jag är kaptensmaterial.
"Kaptensmaterial"?
Förlåt, men det låter bara fånigt.
Jag kommer att bli kapten.
Nån dag.
Och jag tänker segla med skeppet.
Så, om det inte stör dig, tänker jag ta upp med kapten Nu,
inte kapten Nån dag.
Hör du! Sätt ner mig! Släpp mig!
-Monsterjägare ska vara hjältar. -Ja, och nu räddar jag dig.
-Gokväll, Rosie. Passerar du Guelston? -Japp.
Bra. Lämna henne där, inte innan.
-Om det går bra. -Japp.
Hör du!
-Det här är kidnappning! -Nej, vännen. Det är motsatsen.
En ny vän, Jacob?
Bara nån unge.
Förskräckliga saker, barn.
Det vill jag lova.
Se där, om det inte är kapten Crow och hans trogna sjömän.
Ers majestät, som ni kan se, bjöd haven på rikliga byten.
Och jag ser att ni har dödat en fullvuxen brickleback.
Ett sånt exemplar förtjänar att belönas väl.
Men det är nåt annat jag inte ser.
Den röda Blusterns horn.
Amiral Hornagold har förmedlat ett rykte…
Amiral Hornagold.
…om att du hittade den röda Blustern men övergav jakten
på grund av en viss hederskod.
Kungafamiljen betalar er inte för att följa hederskoder.
De betalar er för att döda monster.
Hur många fler skepp kommer gå under för att ni lät Blustern komma undan?
En gång i tiden var det här ett litet kungarike med en stor idé.
Vi skulle skicka ut jägare för att skrämma odjuren från kusten
och inleda en ny fredlig era.
Hundratals år har gått sen den mörka tiden,
men så länge Blustern lever kommer folk att frukta havet.
Därför markerar den här dagen en ny era.
Kronan kommer inte längre att betala jägarna.
Hon är imponerande, inte sant?
Imperatorn är det tyngst beväpnade skeppet som nånsin seglat.
Kungliga flottan kommer att dyka djupt i det okända
och utplåna alla havsmonster i vår väg.
Inte med den där.
Hon ligger för djupt i vattnet. Och fasta kanoner är odugliga.
Och hennes kapten är en åsna.
Det är dags att ge sig av, kapten.
Er tid är ute.
Amiral!
Har du nånsin sett nån best som inte hängde i ett tak?
Skicka inte era soldater i döden på ett sånt fartyg.
Det är inte byggt för jakt.
Inte du heller.
Jag försäkrar er om att jag inte är rädd för monstren.
Då är du en dåre!
-Och en massa bra sjömän dör med dig! -General!
Följ jägarna ut. Vi är klara med dem.
Vi jägare har spillt vårt blod,
medan ni har gömt er bakom väggar och dragit linjer på kartor.
Ni är ynkryggar, hela högen!
General, kaptenen ska gripas,
och den Ödesbestämda ska tas ur bruk.
Vänta!
Ers höghet.
Kaptenen är vida känd för sitt humör,
men hans jägarskicklighet har tjänat er väl.
Han öppnade haven och fått hela världen att avundas ert kungarike.
Jag tror att jägare fortfarande behövs, så motbevisa mig.
Ge oss ett till försök att ta Blustern.
Om vi lyckas, håller ni ert löfte och vår allians lever vidare.
Om Imperatorn tar Blustern,
kan ni hugga den Ödesbestämda till pinnved,
och jägarnas dagar är över.
Hur det än går, vinner ni.
Jag skulle älska den möjligheten.
Då blir det en tävling.
Klara, färdiga…
Gå.
Vi fångar Blustern och för den till er tröskel.
Jägarnas dagar är inte över. Långt ifrån.
När vi når Dregmorr följer vi djuphavsgravarna.
Vi håller oss stridsredo. Tomma däck, vässade flintlås och nya patroner.
Blusterns skinn är tjockt.
Långa spjut blir bäst.
Bågskyttarna blir inte till nån nytta, men vi har gott om brandgranater.
Vi skjuter den med eld, sen får vi oss en slädtur.
Så hanteras såna här.
Vi är redo, kapten. Vi tar den röda demonen.
För vi är jägare!
Och vi ska vräka all vår skicklighet
och allt vårt raseri över det här monstret.
Så skipas rättvisa!
Men det blir inte det här mäktiga skeppets slut.
För ingen har seglat bortom Dregmorr-havet.
Ingen vet vilka faror som lurar i det hemska okända.
Det blir det här skeppet,
under Jacob Hollands befäl, som genomborrar mörkret.
Nu skålar vi för en lyckosam jakt, som kommer att följas av många andra.
Vad var det?
-Det kom från tunnan. -Vad var det?
Smög du ombord?
Jag smög ombord.
-Du smög ombord. -Jag…
-Ja. -Vi sätter i land dig i närmaste hamn.
Vi ska jaga Blustern och kan inte ha en unge ombord.
Vad har vi här?
Jag heter Maisie Brumble,
men du behöver ingen presentation.
Du har blivit svald hel, skjuten genom hjärtat och skuren i bitar.
Men maskarna äter dig inte, helvetet vill inte ha dig, så här står du!
Den stolte kommendören av det näst bästa jägarskeppet nånsin.
Näst bästa?
Tillåt mig fråga, vilket är det bästa?
Jag föredrar Monarken, för mina föräldrar seglade med henne.
Jag förstår.
Då dog de som hjältar, inte sant?
Ja.
Jag gillar ungen.
-Hon har tåga. -Men kapten…
Sarah, låter du henne bo hos dig?
Aj aj, kapten.
Grattis, kapten Nån dag.
Sov där.
Du är Sarah Sharpe.
Det står att ingen förstestyrman är lojalare…
Det räcker.
Jag har hört dina tal, fröken.
Mina tal höll mig kvar på båten.
Du är kvar för att kapten Crow inte har tid att sätta dig i land.
Jakten är allt.
Så visa honom fullkomlig lydnad.
Eller fall på den där av dig själv, för jag skickar värre än döden på dig.
Du är enastående.
DREGMORR-HAVET
Vi passerade Rompepparön under natten.
-Vi har nått Dregmorr-havet. -Ja, vi hittar den där saken. Snart.
Jag undrar om jag inte behöver nåt större?
Var fick du kniven från?
Sarah gav mig den eftersom jag är jägare nu.
-En jägare som behöver sova. -Jag är för pigg för att sova.
Jag är på den Ödesbestämda med kapten Crow.
Bilderna i min bok får liv och avkräver blodshämnd.
Gå, se till att vila nu.
Aj aj, kapten.
Vi ska döda den, eller hur? Sen gör de statyer av oss.
Nog ska vi döda den. Stick nu.
Monstren är inga problem, men den där. Hon blir min död.
Som du minns förbinder jägarkoden oss med alla som kom före oss
och alla som kommer efter.
Jag ser en låga i henne. Samma låga som jag såg i dig.
Klart för drabbning!
Nu gör vi henne klar!
I dag är dagen vi gör det vi gör!
Gör klart för strid! Alle man på plats.
Harpunerare, surra fast pilarna! Nu blir det åka av.
Hiva på!
Håll i er!
Havet har skickat sitt värsta och vi skickar det tillbaka.
Brandgranater, kanonjärer! Skydda bredsidan!
Nu gäller det, era fiskdråpare!
Vi har seglat ända hit för en präktig dust och…
Jacob!
Vad händer?
Maisie, tillbaka till din hytt.
Nu.
Håll dig borta från fönstret.
Fort, pojk!
Eld!
Nu har vi chansen! Spjut!
Vi har den på kroken. Nu tröttar vi ut den.
Fulla segel, fröken Merino!
Brassa fyrkant! Lösa boliner!
Jag slåss mot vinden om så krävs, tills den inte orkar mer.
Fly, din best! Men vi kommer efter dig!
Kapten?
Nu har vi dig.
Skeppet klarar det inte! Vi måste kapa linorna.
Jag har aldrig flytt en strid. Jag börjar inte nu.
Det måste vi! Även om den dör, drar den oss till botten.
Din tid är ute, din best.
Maisie Brumble, kapa linorna och du får möta ynkryggens död!
Stoppa henne, Jacob!
Jacob!
För hit henne!
-Vad tänker du göra? -Jag sa "för hit henne"!
-Hon är bara barnet. -Det är en order.
Snälla, kapten.
För henne till mig.
Jacob!
Kommer vi att dö här inne?
Nej.
Eller, jo.
Kommer den att tugga oss
eller bryts vi långsamt ner av magsyran?
Jag vet inte. Det här är helt nytt för mig.
Har du inte jagat de här hela livet?
Vi dödar dem. Vi studerar dem inte.
Men jag ska nog börja nu.
Om den sväljer dig, då?
Skär av repet.
-Vad ska du göra? -Jag ska döda den.
Döda den? Hur?
Vet inte. Adrenalinet rinner till och jag improviserar.
Jag vill inte tänka för mycket. Jag dödar den bara.
Det känns inte bra.
Jag är ju Jacob Holland, som dödade fem monster på två dagar.
Det här är bara ännu ett monster.
-Det måste finnas ett annat sätt. -Tyvärr inte.
Men kan du döda den inifrån?
Håll i dig.
Jacob!
Nej, vänta!
Vänta! Låt bli!
Stanna!
Jäklar också.
Du kunde ha dödat mig!
Kunde jag ha dödat dig?
Det har du fått om bakfoten.
Jag hade den på kornet, och du sabbade det.
På kornet? Jag måste ha sett en annan strid.
Vi hade inte slagits alls om du inte hade kapat linorna.
-Vi kapade linorna. -Nej, du kapade linorna.
-Du hindrade mig inte, eller hur? -Det är inte samma sak.
Är det inte?
Nej, det är det inte.
Det är bäst att vi söker skydd.
Hämta lite kraft. Vi ger oss av i morgon bitti.
HISTORIEN OM KAPTEN CROW
I min bok står det att monstren tog sig ända upp på land.
Det var inte säkert nånstans.
Är det sant?
Så klart att det är sant.
Såg du det?
Det var före min tid, men alla vet att det är sant.
Tänk om de inte är så onda som folk säger?
Havet är trots allt deras hem.
Vi jagade henne, inte sant?
Tänk om vi bara lät dem vara.
Vi dödar dem för att de dödar oss.
Måste jag påminna om att en av dem tog dina föräldrar.
Skulle de ha låtit monstren vara?
Jag…
…vet inte.
Du är förvirrad, flicka. Dina föräldrar dog som hjältar.
Jag vill tro det,
men man kan kanske vara hjälte och samtidigt ha fel.
Du…
-Du pratar nonsens. -Varför svalde Röd oss?
-Kallar vi den Röd nu? -Hon, inte den.
Jag tror att det är hon. Och hon skyddade oss från Crow.
-Du överskattar monstret. -Han riktade sin revolver mot dig och…
Han siktade på dig, genom mig. För att du kapade linorna.
Och jag vill inte bråka, förstått?
För jag vill inte dra hit ett enda av monstren på den här ön,
som jag inte hade varit på om inte du hade kapat linorna.
Vi bråkar alltså inte.
Vad gör vi då?
Jag ska samla förnödenheter.
Jag för dig till Guelston och när jag är tillbaka på skeppet,
ska vi avsluta det vi påbörjade.
Bli nu inte dödad där ute.
Jag lovar inget.
Jacob.
Lova.
Visst.
Jag lovar.
Kapten.
Monstret är borta.
Vi kan inte bli kvar här ute.
Den där saken tog Jacob.
Jag vill också se den död,
men vi förliser om vi inte tar oss i hamn.
Hon tar in mer vatten än vi kan pumpa ut.
Och vår lagning glider hela tiden bort.
Stannar vi länge till sjunker vi.
Ta ut kursen för ön Mukesh.
-Men den närmaste hamnen är… -Mukesh!
Det blir Mukesh för bövelen eller havets botten.
Planerar du månne ett besök hos Gwen Batterbie?
Kapten, priset för hennes varor är för högt.
Att ingå förbund med hennes sort går emot jägarkoden.
Jag förbannar alla koder som stoppar min hämnd!
Inga regler står över mina egna.
Jag använder Batterbies metoder. Jag gör allt som krävs.
Jag skulle dela havet självt
och förstöra allt som simmar, kilar fram eller flyter, om jag måste.
Men jag ska hämnas.
Jag ska hämnas.
Trimma seglen för vår nya kurs!
Fulla segel och mot vinden!
Hej, lilla vän.
De här är inte så hemska.
-Vad gör du? -Jag…
Vad jag än svarar, blir du nog arg.
Du har förmodligen rätt. Rör dig bara inte.
Förlåt, men jag har alltid önskat mig ett husdjur.
Det där är inget husdjur.
Det är ett monster, och vi behåller det inte.
-Men jag har redan döpt den. -Låt mig gissa.
Blå.
Du kallade den där Röd och den här Blå.
Stannar vi får vi en regnbåge av djur som vill äta oss.
Men han är så söt! Se på honom.
Du och jag har olika uppfattning om vad som är sött.
Nej!
När vi kommer till Guelston får du en katt.
Du kan kalla den Grå eller Vit.
-Rödtott, om du vill. -Du är för ung för att vara så här elak.
Och du är för gammal för att falla för barnsliga frestelser.
Att vilja ha djur är inte barnsligt. Många människor har husdjur.
Inte husdjur som lägger ägg i ens mun
som kläcks och tränger ut genom bröstkorgen!
Det där är väldigt specifikt.
Jag har sett saker.
Vi vet inte vad han skulle göra.
Allt vi vet om ön är att vi måste bort, för bövelen!
Bäst att dra.
-De är kanske präglade på oss, som gäss. -Det är gåsmamman som oroar mig.
Där har vi henne. Kom nu.
Ta rodret.
Om vi tar oss till Rompepparön, kan vi flagga ner ett skepp.
Dregmorr är fullt av monster, men var inte rädd.
Kommer de närmare oss än en kilometer, känner jag det på mig.
Jag är kanske ur form.
Jacob!
Håll i dig, Maisie!
Maisie.
Maisie!
Duktig pojke.
Vi måste tillbaka.
-Det är omöjligt. -Det beror på hur fort du kan ösa.
Röd kanske kan hjälpa oss!
-Tillbaka till ön? -Nej, hem!
Du är från vettet.
-Hon räddade oss från den där, inte sant? -Vänta… Hon…
Säger du… Jag vill påstå att jag stod för räddningen.
Jag kastade ju… Ös! Vi tar in vatten!
Hallå!
Röd!
Ser du den här lilla killen?
Det här är du.
Du spiller din tid.
Det här är jag. Och det här är han.
Spelar du dockteater? Vi sjunker ju.
Vi måste ta oss långt dit bort.
Jag undrar om du vill vara snäll och hjälpa oss?
Tja, om hon förstår dig, så vill hon i alla fall inte hjälpa.
Det positiva? Hon åt dig inte.
Börja nu ösa.
Jag sa ju att hon var mer än ett monster!
Världen är stor.
Och du vet inte allt.
Med rätt kurs är vi där om tre dagar.
Då så, monstret. Nu vill jag att du svänger.
Förstår du? Kan du svänga?
Kan du gira styrbord? Till höger.
Höger, dumma monster. Höger.
-Kan du svänga till höger? Ditåt? -Du kan skrika hela dan.
Hon förstår dig inte.
Nog förstår hon alltid.
Det är bara monstret i henne.
Du måste gira styrbord.
Där, dit jag pekar? Det är styrbord. Det är höger.
Längre till höger. Ser du? Där borta? Höger.
Sväng höger, ditt infernaliska havsmonster!
Han undrar om du kan svänga en aning.
Så här, ser du?
Perfekt!
Tack, gumman!
Inte så svårt.
Hon är inget husdjur. Var på din vakt.
Slappna av, kapten. Hon är en vän.
-Ja, säkert. Tills hon blir hungrig. -Kan du bara…
DREGMORR-HAVET ROMPEPPARÖN
-Är det den Ödesbestämda? -Vad gör de i Mukesh?
Kapten!
Vi behöver inte det här. Vi är jägare.
Bara om vi dödar den.
Jag vet varför du är här, kapten.
Alla har samma anledning, förstår du.
Och jag kan ge dig det du behöver.
Ett gift starkt nog att slå ut det allra största monstret
och ett vapen kraftfullt nog att sänka det i djupet.
Vet du vad de säger om mig, kapten?
De som uppsöker Gwen Batterbie får det de önskar,
men sen upplever de aldrig en lycklig dag igen.
Och ändå står du här.
Jag tror inte på vidskepligheter.
Nej, du gör väl inte det.
Men det kommer du att göra.
Det är min allra hemskaste skapelse.
Jag kallar den Ödets hand.
Vad kostar den mig?
Allt, kapten.
Jag tar allt.
Nå, är vi överens?
Tja, jag är van vid större måltavlor.
Middagsdags!
Det står här att under den mörka tiden,
så förstörde odjuret en stad på Kra' Zouls kust.
Men vi har seglat där många gånger, och jag har aldrig sett nån stad.
I ruiner eller inte.
Och vi säger inte "ohoj" hälften så mycket.
På var och varannan sida ropar vi "ohoj". Det här är ju bara nonsens.
Hävdar du, ja.
Men boken hävdar nåt annat, och den kommer att överleva oss båda.
Folk kommer att tro att monstren förstör städer som inte finns,
och att jägare säger "ohoj".
Men om det inte är sant,
hur ska man då veta vad som är det?
Och hur vet vi att havsmonstren tog kvinnor från grönsakslanden?
Att den mörka tiden fanns på riktigt?
De startade kanske inte det här kriget.
Kanske, men varför skulle vi göra det?
Det tycks bli vrakmakarväder.
Det är bättre här nere, tycker jag.
Ja. Det är bättre här.
Jag vet inte hur kriget började.
Det enda viktiga är kanske hur det slutar.
Det är blodmåne.
Batterbie ser oss.
Heder är jägarnas valuta.
Att slå sig ihop med henne är inte hedervärt.
Ja, hon kommer att utkräva sitt pris. Skeppet och alla ombord får betala det.
Sarah!
Se där.
-Ett riddleback-stim. -Ja, de färdas inte så här långt norrut.
Om de inte simmar bort från nåt.
Och det finns bara en sak som skrämmer en riddleback.
Blustern.
Fröken Merino, ta ut en ny kurs. Rakt söderut, tack.
-Till Rompepparöns läsida. -Aj aj, kapten.
Ni hörde! Lösa boliner!
Hala på! Alle man halar!
Vi hittar dig.
Nu hittar vi dig snart.
Du är inte han längre.
Du är inte den Jacob Holland som dödade fyra bestar på två dagar.
Det var fem.
Du är Jacob Holland som blev vän med ett monster,
räddade mitt liv, och förde oss hela vägen till Rompepparön.
Vi lyckades.
Längre än så ska Röd inte.
Det är inte säkert för henne, men vi flaggar ner ett passerande skepp.
Och sen?
Sen tar jag dig till Guelston, eller hur?
Och vad ska du göra?
Guelston är en plats.
Det är ingen familj.
Jag återvänder inte dit, och du återvänder inte till skeppet.
Så jag är allt du har.
Och du är allt jag har.
Och det låter inte så dumt.
Nå, vad säger du?
Ska vi göra ett försök?
Menar du…
Menar du som en familj?
Visst.
Jag vet inte.
Om vi låtsas länge nog börjar det kanske kännas äkta?
Glöm det. Det är dumt.
Tänker du dig oss på en bondgård eller nåt?
Jag sa "glöm det", din åsna.
Så glöm det.
Det är bara… Jag tror inte jag…
-Har du nåt i öronen? -Så ja.
Vi borde nog packa nu.
Jag säger då det. Vilket osannolikt äventyr det här blev.
Jag tackar dig för allt du gjort, men det är dags att ta sig hem nu.
Och jag lovar att aldrig mer jaga havsmonster.
Aldrig mer monsterjakt!
Vänta.
Då så.
Aldrig mer!
Jisses!
Du förstår väl poängen jag försöker göra?
Det är en symbolisk gest.
Jag tror att hon förstår.
Då så.
Dags att fara hem.
Se så, gumman. Simma hem.
Röd?
Åh, nej!
IMPERATORN
Hjälp till här.
Röd, lyssna nu. Ge dig bara av.
Det måste inte bli en strid.
Nej, Röd. Ge dig av.
-Ge dig av nu. Låt dem vara. -Röd, vi måste härifrån. Snälla!
Nej, Röd! Nej!
Röd! Kom tillbaka!
Alle man till vapnen!
Eld!
Maisie!
Nej, Röd! Stanna!
Maisie!
Gick det bra?
Klarar Röd sig?
Håll ställningarna!
Stanna där, ditt monster. Låt henne vara.
Det är den röda Blustern. Monstret är levererat.
Nej, vännen.
Vi kan inget göra.
Hon måste inte göra det här.
Jo, det måste hon.
Ladda Ödets hand!
Nu får du betala.
För alla som gått under.
Jag skjuter dig, best!
Kämpa inte emot. Då sprider sig giftet fortare.
Jag vill inte att du dör. Inte än.
Inte förrän du förevigats på slottet Whiterock.
Det är kanske klokare att låta giftet göra sitt jobb.
Nej, Sarah.
Jag gav kungen och drottningen mitt ord.
Men oroa dig inte. Den har ingen kämpaglöd kvar.
Jo då.
Sätt ledsegeln!
Till styrbord, kapten. Det kommer en båt.
Avvakta!
Vid alla makter.
Jacob.
Jag förstår.
Det är ingen dålig historia.
Jägaren som blev vän med ett monster.
Monstret som tog min glugg.
Vad ska jag tro om dig?
Den där saken och jag, vi hade…
…en överenskommelse.
En vapenvila.
Men ingen vapenvila utan krig.
Vad som än hände där ute är inget mot hundratals år med krig.
Jag har alltid vetat vad jag är.
Jag är son till en kapten som var son till en kapten.
Och om vi föddes för att slåss, då ska vi banne mig slåss.
På så vis kan vi prövas och hitta vår egen storhet.
Därför frågar jag dig, Jacob, min son.
Är du min fiende?
Släpp henne fri!
Hon har tåga, den.
Lugn, jäntan min. Lugn. Så ja.
Du måste hjälpa Röd. Hon är vår vän.
Jag är ledsen.
Hon behöver vila.
Jag tar dig till Guelston.
Där är du trygg. Du får ett fint och långt liv.
Men först ska vi besöka slottet Whiterock.
Vi har en träff med kungaparet.
Du kan nog behöva en styrketår.
Välkommen hem, pojk.
-Härligt att se dig. -Så fint att se dig.
Du är hemma, Jacob.
Nu skålar vi för de många äventyr som väntar dig
som kapten på den Ödesbestämda.
Du börjar återhämta dig.
För sent.
Kanske.
Det är inte rätt som de gör mot Röd.
Hon räddade oss. Du måste tro mig.
Snälla.
-Jag tror dig. -Hjälp mig då att stoppa dem.
Jag har slagits mot de där monstren i hela mitt liv,
och jag har sett saker jag aldrig kan glömma.
Det här skeppet är allt jag vet.
"Ingen förstestyrman är lojalare än Sarah Sharpe."
Crow lyckades! Han har Blustern!
Hela världen får veta vad vi har gjort.
Det här skeppet, ditt skepp, kommer att leva vidare.
Inget kan hindra det.
Blå!
Det där vill jag se en katt göra.
Öppna porten!
HAVSMONSTRENS HISTORIA
DEN MÖRKA TIDEN
TRIUMFEN ÖVER MONSTREN
De gjorde det!
Åh, gumman.
Var inte rädd, Röd. Jag får ut dig härifrån.
Vad är allt det här?
Varför är alla…
Han lyckades! Han har den röda Blustern!
-Bra så, fröken Merino. -Ni hörde kapten.
Kasta ankar!
Kapten Crow.
Vi ser visst ut att ha en segrare.
Vid mitt senaste besök på Whiterock,
sa ni att jägarnas dagar var över.
Men Imperatorn kunde inte mäta sig mot monstret.
Alla era rikedomar och all er makt,
allt det här bleknar jämfört med en jägares raseri.
Och det är den Ödesbestämda som kommer att visa vägen
ut i Dregmorr-havet och bortom det.
Tills skeletten efter vartenda ett av de där monstren
ligger på havets botten!
Kapten!
Jacob.
Gå tillbaka ombord.
Jag kan inte tillåta det.
Du vanhedrar mig.
Liksom du vanhedrar alla jägare före oss.
Alla som dog som hjältar.
Ja, de var hjältar.
Men man kan vara en hjälte och samtidigt ha fel.
Räck mig nu lansen.
Jag såg dig som en son.
Men jag känner inte dig.
Jag gav dig allt!
Jag gav dig liv!
Du har lagt ner din lans och tror att det har gjort dig stark.
Men du har vänt din egen sort ryggen.
-Jacob!
Jag skulle ha gett dig en större kniv.
Jägarna förde monstret till hjärtat av vårt kungarike.
För er drottning, för allt som är gott!
Skjut den!
Kanonjärer! Inta era positioner!
Förbered för avfyrning!
Ur vägen, dårar!
Sluta!
Om du gör det, tar det här aldrig slut.
Aldrig mer monsterjakt!
Omöjligt.
Det gjorde du bra.
Jag är inte klar.
Våra böcker…
Vår historia är en lögn.
Jag tror inte att monstren nånsin hotade våra kuster.
Det var bara en myt.
En myt de berättade!
Va?
I generationer har de lärt oss att avsky monstren
och skickat ut jägare för att förgöra dem.
Monstren lärde sig att frukta och avsky oss.
Och de kämpade emot.
Hur vågar du smutskasta din kung och drottning med såna lögner?
Du har ingen rätt att tala!
Jag har all rätt!
Jag stammar från ett långt led av jägare som dog er storslagna död!
Ert kungarike betalades med deras blod!
Och deras blod!
Det räcker! General, ge order!
Det här kriget startades av kungarna och drottningarna före dem.
Och imperiet växte med varje lögn.
Nu står de där två på samma tribun och drar samma lögner.
Av girighet.
General!
Låt det ta slut.
Lyssna på henne!
Släpp monstret!
Lyssna på barnet!
Nu är jag klar.
Då så, Röd. Vi måste ge oss av.
Vad gör du?
Eld! Er drottning kräver det!
General, borde vi inte skjuta?
Min bror var ombord på Monarken, sergeant.
Och jag vill veta hur kriget började.
Det gjorde ont, visst?
Du anar inte.
Två liv räddades den dagen.
En man och ett monster.
Och med det började världen att förändras.
Inget skepp seglade nånsin på Dregmorr-havet efter det.
Och gåtorna bortom det förblev orörda.
Men jag tänker inte så mycket på det.
Röd är i säkerhet, och jag har allt jag behöver här.
Jag ska leva ett storslaget liv.
Kapten Crow är vår hjälte Han håller havet fritt
Han hugger, skjuter, dödar och flår Bestarna som vi räds
Hugger, skjuter och avrättar Med kanon, lans och spjut
Tar deras horn och ingen sörjer Odjuren som vi räds
Så sjung jägarnas lov Var än mänskor bor
För jägare lever storslaget Och dör en storslagen död!
Så höj ett glas mot skyn För Crow med blott ett öga
Vi höjer vårt glas mot skyn Och dricker innan vi dör
Kapten Crow räds ej fienden Han jagar dem för deras brott
De har bitit honom Och dränkt honom
Dödat honom 50 gånger
Dödat honom 50 gånger eller mer Men mannen kämpar på
Monstren de dör i blod och eld Tills den sista är väck
Så sjung jägarnas lov Var än mänskor bor
För jägare lever storslaget
Och dör en storslagen död!
Undertexter: Jessika Johansson