"Še pomnimo čase, ko so se otroci bali noči,
ki so s seboj prinesle strašne prizore.
Temne čase,
ko so morske pošasti razsajale po naših obalah
in na morju ni bila varna nobena ladja.
A zahvaljujoč lovcem so ti dnevi mimo.
Danes se ti pogumni bojevniki borijo proti zverem daleč proč.
Življenja tvegajo, da bi nas rešili groznih stvorov.
Najboljša lovska ladja je Neizogibna." –In največji lovec je kapitan Vran!
Kdo tukaj bere? –Pri moji veri! Kaj se dogaja?
Že zdavnaj smo zvonili k počitku! Saj me bo konec! Brž v posteljo!
In gdč. Majda,
kralj in kraljica skrbita za sirote lovcev le iz dobrote.
Če se ne držiš pravil, s tem žališ njiju.
Zato jih boš nehala kršiti, kajne?
Seveda.
Pogumno naprej, tovarišija!
Pa še to: živite izjemno življenje in umrite izjemno smrt!
Adijo, Majda. –Lepo se imej! –Se vidimo jutri!
DrSi predstavlja MORSKA POŠAST
Vsi na krov!
Vsi skupaj! Vlecite!
Jezike za zobe!
Kje si jo videla? –Spredaj, Jakob.
Sigurno? –Ja. Ogromen rdeč rep.
Tik pod gladino. –Napočil je dan.
Rdeča vihra je. V kosteh čutim.
Vidiš? Galebi ji sledijo.
Daleč smo šli po pošten boj. –In dobili ga bomo.
Pred 30 leti mi je beštija odnesla oko. Maščeval se bom.
Hja, šli smo mimo otoka Poprov rum.
Proti Dregmorrškemu morju gre.
Če se bomo borili z najhujšo morsko mrcino, ne odlašajmo s pijačo.
Mogoče kasneje ne bo priložnosti.
Kapitan! Lovska ladja je v škripcih!
To je ladja Žaka Kostoleta. –Našel je trhlozada.
Ali pa trhlozad njega. –Pomagajmo mu.
Smer, kapitan?
Naprej. Če bi bil Žan pravi star maček, zdaj ne bi bil v težavah.
Kapitan, poznate Red. Veže nas s predhodniki
in zanamci.
Celo s tistim zapitim capinom Kostoletom.
Gdč. Merino, nova smer. –Prav, kapitan.
Spustite bezan! Dvignite glavno jadro!
30 let sem čakal.
30 let! Zlomka!
Krmilo naravnost! Naokrog!
Brez skrbi, Vihro bomo že še ujeli. –Popeljite jo, g. Krh!
Potonili bomo, kapitan!
Konec je, tovariši! V čast mi je bilo!
Povlecite! –Saj to je Neizogibna!
Kar pogumno, Črni ptič!
Opozorimo zver na nas!
Združeni smo. –Imamo vetromer. Jo zvabimo proti vetru?
In ji pokažemo topove! Ostro levo, g. Krh!
Naj pluje proti vetru, gdč. Merino! –Zvijte jadra!
Povlecite glavno jadro!
Pa dajmo! Pazi. Meri nižje.
Tako, morski ubijalci! Dolgo že iščemo spopad!
Dočakali smo ga!
Še malo, kapitan. –Ja, Sara.
Na levo, gdč. Merino. Obrnimo na stran! –Slišali ste ga!
Držite jadra! –Zaigraj, dudar!
Začenja se!
Ogenj!
Nismo je splašili. Prej nasprotno.
Ne skrbi, Jakob. Jadra kvišku, gdč. Merino.
Dvignite glavna jadra!
Zdaj!
Potaplja se!
Skrij se pod stopnice, dokler ne bo konec.
Brihtna je. S tokom je šla.
Počakajte na znak!
Slišali ste kapitana! Držite vrvi!
Čakajte!
Ni galebov. Pametnejša je, kot mislimo.
Prerezala je vrv.
Pod nami je!
Jakob!
Ne skrbi, poba. Ujela se je v past.
Jakob, pazite!
Jakob!
Mož v vodi! Ostro levo! Potegnite štrike, marinarji!
Ostro levo!
Bije ti zadnja ura, mrcina!
Kapitan! Kapitan!
Kapitan, zadnji jambor je uničen in velejadro mi ni všeč.
Ne more v boj. –Po Vihro se bomo vrnili, ko bo.
Popravila bodo hitro … –Obrnite proti Tromostovju.
Vračamo se domov.
Če veš, kaj je dobro zate,
se boš izogibal kapitana.
Rdeči mrcini je prišel čisto blizu.
Ampak če je ostal praznih rok, se bo znesel nad nami.
Mrki ste pa tako, kot da ste prišli iz Helgarških jarkov.
Na tem lovu smo pobili nekaj pravih pošasti.
Dvor nas bo dobro plačal.
Potem se bomo vrnili in se udarili z rdečo mrcino.
Jo lahko premagamo? Baje lahko strese vse morje!
Drži. In menda iz oči strelja plamene.
Človeku se kar zašibijo kolena.
Ampak mene ni strah, ker sem na Neizogibni, z vami.
Ta ladja je pobila več zveri kot katera koli druga.
To lahko dokaže z brazgotinami. –Tudi mi lahko!
Ja. In vsaka lovčeva brazgotina pomeni rešeno življenje.
Pomorski trgovec na svojem prvem potovanju.
Mati.
Sin.
Vsi lovci umrejo enako.
Ja. Kot lovci.
Tako je! Kot lovci.
A vsak lovec umre izjemne smrti!
Ker vsak lovec živi izjemno življenje!
Jakob!
Kapitan želi govoriti.
Ko že govorimo o izjemni smrti …
Lepo te je bilo poznati, Jakob!
Vedno te bomo imeli v lepem spominu!
Ste poslali pome, kapitan?
Sedi.
Saj bomo našli Vihro. Vemo, kje je.
Se boste že maščevali.
Žal mi je, da se niste že danes.
Jakob, tisto mrcino sovražim iz vsega srca.
A prav je bilo, da smo rešili Žana Kostoleta.
Danes si me vodil na pravo pot.
Veseli me, da se vam tako zdi.
Šli bomo domov, prejeli nagrado
in popravili ladjo.
Potem se bomo vrnili po pošast in ji pokazali vraga.
In potem?
Kaj bo z Neizogibno,
ko me ne bo več?
Od njenega nastanka do zdaj je bil skozi leta bitk in plovbe
zamenjan že vsak delček te ladje.
A še živi.
Večna je.
Jaz pa ne.
Pridi.
AVGUST VRAN III.
Tu tiči moja veličina. In očetova pred mojo.
In dedova pred njegovo.
Dne, ko bomo napadli Rdečo vihro,
bom zapisal zadnje vrstice kot kapitan.
Potem boš prišel na vrsto ti.
To vem že od takrat, ko sem te potegnil iz morja.
Tam si ležal več dni.
A nekaj si imel v sebi, Jakob.
Plamen, ki ni ugasnil.
Prijel sem te in takrat sem vedel,
da mi je usoda prinesla sina
in da boš nekega dne ti kapitan Neizogibne.
Ko si me našel, sem prisegel, da bom ljudi obvaroval pred pošastmi.
Če mi ponudiš ladjo, jo bom sprejel.
V čast mi bo.
Fant moj.
Velika dela te čakajo.
Neizogibna se je vrnila!
Gotovo je polna kosti!
Neizogibna!
Lepo je biti končno doma!
A ne bomo dolgo.
Zarana bo kapitan Vran obiskal kralja in kraljico,
in ko bo ladja nared,
gremo ubit pošast!
Po Rdečo vihro gremo!
Če smo torej zadnjič v Tromostovju, pričakujem pošten razvrat!
Napravite pot za lovce.
Takole, tovariši!
Krona bo dobro plačala za te rogove.
Zato častimo pijačo!
Nocoj ne bo nihče žejen!
Lovec Vran povsod je znan, varuje nam morje.
Potopi, seklja, mori zveri, ki nam groze.
Strelja tja in zbada sem, trofej povsod se tre.
Odreže sam rogove stran z zveri, ki nam groze.
V slavo lovcev pojmo veselo pesem to,
saj živijo izjemno in izjemno tudi umro.
Živjo!
Živjo. –Ime mi je Majda.
Majda Boncelj. –Me veseli.
In ti si Jakob Holandski. V dveh dneh si nekoč ubil štiri zveri.
Si jih res?
Ne verjemi vsega, kar slišiš. Štiri v dveh dneh?
Pet jih je bilo.
Slišala sem …
Slišala sem za čase, ko so pošasti prihajale k obali
in požirale ljudi, ki so delali na vrtovih.
Ampak nič več po zaslugi lovcev.
Ni bolj plemenitega poklica.
Tudi jaz sem iz rodbine lovcev. –Aja?
Ja. Moja starša sta služila na Monarhu.
Monarh? Torej sta …
Ja, ampak tako je pač z lovci, kajne?
Živijo izjemno življenje in umrejo izjemne smrti.
Pridi.
Kdo te zdaj vzgaja?
Živela sem v sirotišnici v Guelstonu.
Ampak ne več.
Pobegnila sem.
Ne bom se vrnila.
Ker se bom pridružila vaši posadki.
Pa kaj še! Lovska ladja ni prostor za otroka.
Vi ste se pridružili lovcem pri mojih letih.
In zdaj ste orožje proti največjemu zlu narave.
To piše na 92. strani.
Glej, s sulico sem spreten, a večkrat me je rešila le sreča.
Marsikdo ne pride do 92. strani. Verjemi mi.
Zdaj pa pojdi.
Prav, bom govorila s kapitanom Vranom.
Tako ali tako on drži vajeti.
Kje lahko najdem kapitana Vrana?
Pa saj držim vajeti!
Saj niste kapitan. –Res je.
Sem pa iztesan za kapitana.
Iztesan za kapitana?
Oprosti. Samo zveni smešno.
Hočem reči, da bom kapitan.
Nekoč. –No, nameravam priti na ladjo.
Če dovoliš, bom govorila s kapitanom "zdaj".
Ne s kapitanom "nekoč".
Izpusti me!
Lovci naj bi bili junaki!
Ja, glej, kako te rešujem. 'Čer, Rozi.
Boš šla čez Guelston? –Ja.
Prav. Odloži jo tam.
Boš lahko? –Ja.
To je ugrabitev! –Kje pa.
Ravno nasprotno.
Sklepaš poznanstva, Jakob? –Samo nek otrok.
Otroci so grozna reč. –Se strinjam.
Če niso to kapitan Vran in njegova vdana tovariša.
Vaša visokost, kot vidite, so morja ponudila plena na pretek.
Vidim, da ste porazili odraslega trhlozada.
Takšen primerek je veliko vreden.
Nečesa pa le ne vidim.
Roga Rdeče vihre.
Admiral Dragorog nam je zaupal govorice …
Admiral Dragorog.
… da ste videli Rdečo vihro, a ji niste sledili
zaradi določenega Reda.
Dvor vam ne plačuje, da se držite Reda.
Plačuje vam, da pobijate pošasti.
Koliko ladij bo pogubljenih, ker ste Vihri dovolili uiti?
To je bilo nekoč majhno kraljestvo z veliko zamislijo.
Poslali smo lovce, da bi pošasti odgnali od obale
in tako omogočili dobo miru.
Od temnih časov je minilo že stotine let.
A dokler Vihra živi,
se bodo ljudje bali morja.
Današnji dan pričenja novo dobo.
Dvor ne bo več podpiral lovcev.
Kaj ni čudovita?
Imperator je najbolje oborožena ladja, kar jih je kdaj plulo.
Kraljeva mornarica se bo podala v neznano
in izbrisala vsako morsko zver na svoji poti.
Pa ne na tej ladji. Prenizko leži.
Negibni topovi so neuporabni.
In njen poveljnik je osel.
Čas bo, da greste, kapitan.
Vaš čas je pošel.
Admiral, ste že kdaj videli kakšno zverino,
ki ni visela s stropa?
Ne pošiljajte svojih vojakov umret na taki ladji.
Ni primerna za lov.
Tudi vi niste. –Zagotavljam vam,
da se ne bojim zveri.
Potem ste bedak! Pogubili boste dobre pomorščake!
Generalka, pospremite lovce ven. Z njimi smo opravili.
Lovci krvavimo za vas, medtem ko se skrivate za zidovi
in rišete zemljevide. Reve ste!
Generalka, aretirajte kapitana
in zaplenite Neizogibno.
Čakajte!
Vaše visočanstvo …
Saj veste, kako vzkipljiv je kapitan.
A kot lovec vam je dobro služil.
Prispeval je k temu, da vašemu cesarstvu na svetu ni enakega.
Verjamem, da svet še potrebuje lovce.
Zato mi dokažite, da jih ne.
Dovolite nam, da še enkrat gremo nad Vihro.
Če nam uspe, sodelujemo naprej.
Če uspe Imperatorju,
lahko Neizogibno vržete na odpad
in z lovci bo konec.
V vsakem primeru zmagate.
Z veseljem bi poskusil.
Potlej naj bo tekmovanje.
Tri, štiri, …
… zdaj.
Porazili bomo Vihro in vam jo položili pred prag.
Z lovci še ni konec.
Še zdaleč ne.
Ko dosežemo Dregmorr, bomo sledili jarkom.
Ves čas bomo pripravljeni na bitko in do zob oboroženi.
Vihrina koža bo debela.
Vzeli bomo dolge sulice.
Puščice nam ne bodo koristile, imamo pa dovolj eksploziva.
Obstrelili jo bomo, potem pa se vlekli za njo.
Tako se to dela.
Nared smo, kapitan. Naskočili bomo rdečo pošast.
Mi smo lovci!
Nad zver bomo šli
z vsemi našimi veščinami in vsem našim besom!
Pravici bo zadoščeno!
A to ne bo konec te velike ladje.
Kajti nihče še ni plul onkraj Dregmorrškega morja.
Nihče ne ve, kakšne nevarnosti čakajo tam.
A ta ladja
se bo podala v neznano pod vodstvom Jakoba Holandskega!
Pijmo na uspešen ulov
in še na mnoge druge.
Kaj je bilo to?
Prišlo je iz soda …
Prikradla si se gor? –Prikradla sem se gor.
Prikradla si se gor.
Ja. –Odložili te bomo v najbližjem pristanišču.
Lovit gremo Vihro in na krovu ne sme biti otrok.
Kaj je to?
Ime mi je Majda Boncelj,
ampak vam se ni treba predstaviti.
Celega so vas požrli, ustrelili v srce in nasekali na kosce.
A črvom ne teknete in vrag vas ne vzame, zato ste še tu!
Hrabri poveljnik druge največje lovske ladje vseh časov.
Druge največje?
Katera pa je potlej največja?
Zame je to Monarh,
kajti na njej so služili moji starši.
Razumem.
Umrli so kot junaki, kajne?
Ja.
Mala ni od muh.
Zavzeta je.
Kapitan … –Sara, poskrbi zanjo.
Prav, kapitan.
Čestitke, kapitan "nekoč".
Spiš tukaj.
Vi ste Sara Ostrec.
Pravijo, da ni bolj vdane prve častnice … –Dovolj.
Sem slišala tvoje govore.
Zaradi govorov sem na ladji.
Tu si, ker se kapitan ne bo ustavil, da te odloži dol.
Lov ima prednost.
Zato mu bodi popolnoma pokorna.
Drugače ti bom namenila usodo, hujšo od smrti.
Res ste … neverjetni.
DREGMORRŠKO MORJE
Ponoči smo obšli Poprov rum.
Dosegli smo Dregmorr.
Pošast bomo kmalu našli.
Mar ne bom potrebovala česa večjega?
Kje si dobila nož? –Sara mi ga je dala.
Zdaj sem lovka!
Lovka, ki mora v mižale. –Preveč sem budna za spanje.
Stojim na Neizogibni s kapitanom Vranom!
Slike iz mojih knjig so oživele! Čaka nas krvavo maščevanje!
Pojdi se spočit.
Prav, kapitan.
Pošast bomo ubili, kajne? In potem nas bodo počastili!
Ubili jo bomo. Zdaj pa beži.
Pošasti lahko obvladam.
Ona pa me bo spravila v prerani grob.
Veš, da nas lovski Red veže s predhodniki in zanamci.
V njej vidim isti plamen, kot sem ga v tebi.
Vsi na položaje!
Pripravite jo!
Danes je dan, ko bomo opravili svoje!
V bojni položaj! Zvijte prednje in velejadro!
Harpunisti, privežite harpune!
Vlekli se bomo!
Pazi!
Morje nam je poslalo najhujše, zato bomo vrnili uslugo!
Po eksplozive, topničarji!
Ščitite naše stranske topove!
Tako, morski ubijalci! Dolgo že iščemo spopad …
Jakob, kaj se dogaja?
Majda, nazaj v svojo sobo!
Brž!
Ne bližaj se oknu.
Pohiti, fant!
Ogenj!
Priložnost imamo! Sulice!
Zahakljali smo jo. Zdaj čakamo, da se zdivja.
Razpnite jadra, gdč. Merino!
Razvijte jadra! Odvežite vrvi!
Borila se bo proti vetru samemu, dokler se ne preda!
Kar beži, mrcina! Za petami smo ti!
Kapitan?
Pa te imamo!
Ladja ne bo zdržala! Prerezati moramo vrvi!
Ne bom bežal od boja! –Moramo!
Celo mrtva nas lahko zvleče na morsko dno!
Bije ti zadnja ura, mrcina!
Bonceljeva, če prerežeš vrvi, te bom ubil zaradi strahopetništva!
Jakob, ustavi jo!
Jakob!
Pripelji mi jo!
Kaj boš storil? –Pripelji jo, sem rekel!
Otrok je še! –Ukazujem ti!
Prosim vas! –Pripelji mi jo!
Jakob!
Ali bova umrla tu notri?
Ne.
No … ja.
Naju bo prežvečila?
Ali pa naju bo počasi prebavila
s kislino?
Ne vem, Majda. Vse to mi je novo.
Ne loviš zveri že vse življenje? –Ubijamo jih.
Ne preučujemo jih.
Očitno je čas, da jih začneva.
Jakob. Kaj, če te pogoltne?
Prereži vrv.
Kaj boš storil? –Ubil jo bom.
Kako?
Ne vem, vznemirim se in improviziram.
Ne bom preveč razmišljal. Ubil jo bom pač.
Kaj pa vem … –Saj sem Jakob Holandski.
V dveh dneh sem ubil pet zveri.
To je samo še ena zver.
Gotovo gre še drugače.
Žal ne. –Je ne moreš ubiti od znotraj?
Drži se, mala.
Jakob!
Ne, čakaj!
Jakob, ne! Stoj!
No, lepa reč.
Lahko bi me ubil!
Jaz tebe?
Pomešala si. Ubil bi jo, če ne bi ti zamočila!
Ubil njo? Očitno sem gledala drug boj.
Ne bi bilo boja, če ne bi ti prerezala vrvi.
"Midva" prerezala vrvi. –Ne, samo ti.
Nisi me ustavil, ne? –To ni isto.
A da ni?
Ne, ni.
Raje poiščiva zavetje.
Okrepčaj se. Zjutraj odrineva.
ZGODBE KAPITANA VRANA IN NEIZOGIBNE
V knjigi piše, da so zveri prihajale do obale.
Da ni bilo nikjer varno.
Ali to drži?
Seveda drži.
Si to sam videl? –Takrat me še ni bilo.
Ampak vsi vedo, da je res.
Kaj pa, če te zveri niso tako grozne, kot pravijo?
Morje je njihov dom.
Saj smo mi lovili njo.
Kaj, če bi jih pustili pri miru?
Pobijamo jih, ker pobijajo nas. Ena je ubila tvoje starše!
Bi oni morali pustiti pošasti pri miru?
Ne vem. –Čisto si zmedena.
Tvoji starši so umrli junaki.
To bi rada verjela.
Ampak mogoče si lahko junak
in še vedno ravnaš narobe.
Govoriš ne …
Govoriš nesmisle! –Zakaj naju je Rdečka pogoltnila?
A tako kličeš tisto? –Njo.
Mislim, da je dekle. Zaščitila naju je pred Vranom.
Preveč zaslug ji pripisuješ!
S pištolo je meril vate … –Meril je v tebe skozi mene!
Ker si prerezala vrvi. Ne bom se prepiral,
ker nočem privabiti vseh pošasti na otoku,
na katerem ne bi bil, če ne bi ti prerezala vrvi!
Torej se ne prepirava.
Kaj potem počneva?
Jaz grem nabrat zaloge.
Odpeljal te bom v Guelston, in ko se vrnem na ladjo,
bomo končali, kar smo začeli.
Ne pusti se ubiti zunaj.
Nič ne obljubim.
Jakob.
Obljubi.
Naj bo. Obljubim.
Kapitan.
Zveri ni več. Ne moremo ostati tu.
Požrla je Jakoba.
Tudi jaz jo hočem ubiti.
A če nekje ne pristanemo, bomo potonili.
Voda vdira prehitro.
Luknje se ne da dobro zamašiti.
Če bomo predolgo odlašali, se bomo potopili.
Usmerimo se proti Mukeshovem otoku.
Najbližje pristanišče je … –Mukesh!
Ali Mukesh ali morsko dno.
Boste slučajno obiskali Cveto Zvarkar?
Njena roba ima previsoko ceno.
Dogovor z njo je prodi lovskemu Redu!
Vrag pocitraj Red, ki bi mi branil maščevanje!
Sam si bom krojil pravila.
Uporabil bom Zvarkarine metode. Storil bom karkoli.
Prečesal bom vse morje
in pomoril vse, kar plava, leze in gre, če bo treba!
Maščeval se bom.
Zvijte jadra za novo smer.
NEIZOGIBNA
Živjo, malček.
Saj nisi tako slab.
Kaj počneš?
Jaz …
Bojim se, da boš jezen ne glede na to, kaj rečem.
Najbrž imaš prav. Samo ne gani se.
Oprosti.
Vedno sem si želela ljubljenčka. –To ni ljubljenček.
Pošast je in ne bova je obdržala.
Ime sem mu že dala. –Naj uganem.
Modri.
Tista je Rdečka, ta pa Modri.
Še malo, pa bova imela celo mavrico krvoločnih zveri!
Kako je ljubek! Poglej ga!
Imava različna merila za ljubkost.
Ko bova prišla v Guelston,
ti bom kupil mačko. Lahko ji boš rekla Sivka ali Belka.
Ali Rjavka. –Premlad si, da bi bil tako nesramen.
In ti si prestara, da bi se vdajala otročarijam.
Ljubljenčki niso otročji. Veliko ljudi ima ljubljenčke.
Ne takih, ki ležejo jajca v tvoja usta, da ti zarod potem predre prsni koš.
To je zelo specifično.
Sem že videl nekaj takega.
Ne veva, kaj tisto počne. O tem otoku ne veva ničesar,
le da morava z njega!
Raje pojdiva.
Morda so navezani na naju, kot gosi!
Mene skrbi mati gos!
Glej jo. Pridi, mala.
Drži krmilo.
Če uspeva priti do otoka Poprov rum,
bova že našla kakšno ladjo. Dregmorr je poln pošasti, a ne skrbi.
Če bo kakšna blizu, jo bom zaznal.
Mogoče sem malo iz vaje.
Jakob!
Drži se, Majda!
Majda!
Priden!
Morava na kopno.
Ne bo nama uspelo! –Odvisno, kako hitro zajemaš.
Morda naju lahko Rdečka ponese. –Nazaj na otok?
Ne, domov. –Zmešalo se ti je.
Rešila naju je. –Ona …
A si …? Jaz sem te reševal!
Jaz sem vrgel …
Zajemaj vodo! Poplavilo bo!
Rdečka!
Ga vidiš?
To si ti!
Čas zapravljaš.
To sem jaz in to je on!
Ali prirejaš predstavo? Potopila se bova!
Tja morava priti!
Bi bila tako prijazna in naju odnesla tja?
Če te je razumela, noče pomagati.
Dobra novica je, da te ni pojedla.
Zdaj pa črpaj vodo!
Sem ti rekla, da ni samo zverina!
Svet je velik, Jakob!
Ne veš vsega.
Predvidoma bova tam čez tri dni.
V redu, zverina. Hočem, da se obrneš.
Se lahko obrneš?
Na desno.
Na desno, trapa! Na desno!
Tja! –Kriči, kolikor hočeš.
Ne razume te. –Pač!
Samo pošastno se dela.
Obrni se na desno.
Tja, kamor kažem.
Na desno. Vidiš, na desno!
Na desno se obrni, ti pošast peklenska!
Bi se lahko malce obrnila?
Takole. Vidiš?
Tako, ja!
Hvala, punca!
Ni tako težko. –Ni ljubljenček.
Ostani na preži.
Sprosti se, kapitan. Prijateljica je.
Dokler ne bo lačna. –Bi že enkrat …
Je to Neizogibna? –Kaj počnejo tukaj?
Kapitan!
Tega ne potrebujemo. Lovci smo.
Le, če jo ubijemo.
Vem, zakaj si tukaj, kapitan.
Razlog je zmeraj enak.
Dam ti lahko, kar potrebuješ.
Dovolj močen strup, da podleže tudi najhujša pošast,
in dovolj močno orožje, da ga vtre v njeno osrčje.
Veste, kaj pravijo o meni.
Kdor obišče Cveto Zvarkar, dobi, po kar je prišel,
a od tedaj ne doživi več srečnih dni.
Pa si vseeno prišel.
Ne verjamem v te vraže.
Ne, verjetno res ne.
Ampak še boš.
Moja najhujša stvaritev!
Pravim ji Šiba božja!
Česa me bo stala? –Vsega, kapitan.
Vse bom vzela.
No, sva dogovorjena?
Veš, vajen sem večjega plena.
Večerja!
Tu piše, da so med temnimi časi
zveri uničile mesto na obali Kra' Zoula.
To obalo smo že obpluli, pa nisem videl nobenega mesta.
Ne govorimo toliko "jar".
Na vsaki drugi strani je kakšen "jar".
To so neumnosti. –To ti praviš.
A knjiga govori nasprotno.
In preživela bo naju oba.
Ljudje bodo verjeli, da so zveri uničile neresnična mesta.
In da lovci radi govorijo "jar".
Če to ne drži,
kako naj potem vemo, kaj drži?
Kako naj vemo, da so zveri res kdaj požirale kmetice?
Da so kdaj res bili temni časi?
Morda niso one začele te vojne.
Morda …
A zakaj bi jo mi?
Huda nevihta bo.
Tu spodaj je lepše.
Ja, res je.
Ne vem, kako se je vojna vnela.
Morda je važno le, kako se konča.
Krvava luna.
Zvarkarjeva nas opazuje. –Čast je lovčev ponos.
Mešetarjenje z Zvarkarjevo ni častno.
Zahtevala bo plačilo, trpeli pa bomo ladja in mi.
Sara!
Poglej tja!
Rešetarji. –Ja.
Ne plavajo tako daleč na sever.
Razen če pred nečim bežijo.
In rešetarja prestraši le eno.
Vihra.
Gdč. Merino, v novo smer. Na jug, prosim.
V zavetrje Poprovega ruma. –Velja, kapitan!
Slišali ste ga! Odvežite vrvi!
Spustite!
Našli te bomo.
Kmalu.
To nisi več ti.
Nisi več Jakob Holandski, ki je ubil štiri zveri v dveh dneh.
Pet. –Si Jakob Holandski, ki je vzljubil pošast,
mi rešil življenje in nas pripeljal do Poprovega ruma.
Uspelo nam je.
Rdečka ne gre dlje od tod.
Onkraj Dregmorrja zanjo ne bo varno.
Našla bova kako ladjo.
In potem?
Potem te bom peljal v Guelston.
Kaj pa ti?
Guelston je kraj,
ne družina.
Ne bom se vrnila tja, ti pa ne na ladjo.
Samo mene imaš.
In jaz imam samo tebe.
To se ne sliši tako slabo.
Kaj porečeš?
Bi poskusila?
Misliš …
Misliš družino?
Recimo. Ne vem.
Če se dovolj časa pretvarjava, se bo nemara zdelo resnično.
Pozabi. Neumno je.
Si naju predstavljaš na kakšni kmetiji? –Rekla sem, da pozabi, trap.
Zato pozabi.
Ne vem, če imam … –A slabo slišiš?
Že prav.
Najbolje, da se pripraviva.
No, punca, to je bila neverjetna pustolovščina.
Hvala ti za vse, kar si storila.
Čas je, da greš domov.
Obljubim,
da ne bom več lovil morskih pošasti.
Nič več lova na pošasti!
Trenutek.
Nič več …
Saj razumeš, kaj mislim. Gre za simbolno dejanje.
Mislim, da razume.
Tako.
Pojdimo domov.
Pojdi domov, punca.
Rdečka?
Rdečka!
O, ne.
Rdečka, poslušaj me. Odidi.
Ni potrebe po boju.
Ne, Rdečka! Pojdi!
Rdečka, iti moramo! Prosim!
Ne, Rdečka!
Rdečka, vrni se!
Vsi k orožju!
Majda!
Ne, Rdečka! Stoj!
Majda!
Si v redu?
Je Rdečka v redu?
Držite položaje!
Ne bližaj se, zver.
Pusti jo.
Rdeča vihra je.
Zver je pred nami.
Ne, mala.
Nič ne moreva.
Ni ji treba.
Pač.
Pripravite Šibo božjo!
Zdaj pride obračun.
Za vse, ki so bili izgubljeni,
ti bom zdaj zadal, hudir!
Ne upiraj se.
Strup bo stekel hitreje.
Nočem, da umreš. Ne še.
Ne, dokler te ne ubijemo na gradu Belovec.
Kapitan, ne bi raje pustili, da strup opravi svoje?
Ne, Sara. Kralju in kraljici sem dal obljubo.
A ne delam si skrbi. Povsem je onemogla.
Drži.
Dvignite dodatna jadra.
Na desno, kapitan! Čoln je!
Čakajte!
Pri moji veri. Jakob.
Razumem.
Od sile zgodba, Jakob.
Lovec, ki je vzljubil zver.
Zver, ki mi je vzela oko.
Kaj naj s tabo?
Tista reč in jaz
sva imela …
… sporazum. –Premirje.
Premirja ne more biti, če ni vojne.
Kar je bilo tisto tam, ni nič v primerjavi s stoletji vojne.
Vem, kdo sem. Sin kapitana, ki je bil sin kapitana.
Če smo rojeni za vojno, potem se bojujmo!
Tako bomo doživeli preizkušnjo in našli svojo veličino.
Zato mi povej, Jakob, sin moj,
si mar moj sovražnik?
Izpusti jo.
Zavzeta je.
Počasi. Tako.
Pomagaj Rdečki.
Najina prijateljica je.
Oprosti.
Naj počiva. –Odpeljal te bom v Guelston.
Na varnem boš.
Imela boš lepo, dolgo življenje.
Najprej gremo na grad Belovec.
Srečamo se s kraljem in kraljico.
Jakob, gotovo si žejen.
Tvoj dom, Jakob. Nazdravimo tvojim bodočim prigodam
kot kapitanu Neizogibne.
Moči se ti vračajo.
Prepozno.
Morda.
Ni prav, kar delajo z Rdečko!
Rešila naju je. Verjemi mi!
Prosim.
Verjamem ti. –Pa mi pomagaj, da jih ustavim.
Že vse življenje se borim z zvermi.
Videla sem marsikaj, kar me še vedno mori.
Samo to ladjo poznam.
Sara Ostrec, najbolj zvesta prva častnica.
Vran je ujel Vihro!
Ves svet bo vedel za naša dejanja.
Ta ladja, tvoja ladja, bo živela naprej.
Nič je ne more ustaviti.
Modri!
Pa kakšna mačka neki!
Odprite vrata!
Oni so krivi.
O, punca.
Ne skrbi, spravila te bom proč.
Kaj je zdaj to?
Zakaj vsi …?
Ujel je Rdečo vihro!
Dovolj, gdč. Merino. –Slišali ste ga!
Spustite sidro!
Kapitan Vran.
No, kaže, da imamo zmagovalca.
Ko sem nazadnje obiskal Belovec,
ste mi rekli, da so lovcem šteti dnevi.
A Imperator zverini ni bil kos.
Vse vaše bogastvo in vpliv, vse to,
se ne more meriti z lovčevim besom!
Neizogibna bo utrla pot
v Dregmorr in naprej!
Dokler kosti čisto vsake pošasti
ne bodo ležale na dnu morja!
Kapitan.
Jakob.
Vrni se na ladjo.
Ne morem ti dovoliti.
Osramotil si me, fant.
In vse lovce pred nama.
Vse, ki so umrli junaki.
Drži, bili so junaki.
A lahko si junak
in še vedno ravnaš narobe.
Daj mi kopje.
Imel sem te za sina.
Zdaj si mi tujec.
Dal sem ti vse!
Dal sem ti življenje!
Odložil si kopje, pa misliš, da si močan?
Obrnil si se proti soljudem.
Jakob!
Dati bi ti morala večji nož.
Lovci so privedli zver v samo srce kraljestva!
Za kralja in kraljico in vse, kar je dobro, pokončajte jo!
Topničarji, na položaje!
Na znak streljajte!
S poti, tepci!
Stoj!
Če boš to storila, ne bo nikoli konec.
Nič več lova na pošasti!
Nemogoče.
Dobro si opravila, mala.
Ni še konec.
Naše knjige,
naša zgodovina
je laž!
Ne verjamem, da so zveri kdaj grozile našim obalam!
To je samo pravljica.
Pravljica, ki so si jo izmislili oni!
Stoletja so nas učili, naj sovražimo zveri.
Lovce so pošiljali nadnje.
Zveri so se nas zbale in nas zasovražile
in se borile nazaj!
Kdo si, da kralja in kraljico obtožuješ teh laži?
Nimaš pravice govoriti … –Vso pravico imam!
Prihajam iz dolge veje lovcev,
ki so umrli vaše izjemne smrti.
Vaše kraljestvo se je bogatilo na račun njihove krvi!
In njihove krvi! –Dovolj!
Generalka, naj streljajo!
To vojno so začeli vladarji iz prejšnjih rodov.
Z vsako lažjo je njihovo kraljestvo raslo.
Ta dva zdaj delata isto!
Govorita enake laži!
Iz pohlepa!
Generalka!
Prenehajte.
Naj bo konec.
Poslušajte jo!
Izpustite zver!
Prisluhnite otroku!
Zdaj sem opravila.
V redu, Rdečka. Odidimo.
Kaj se greste? –Ogenj!
Kraljica tako zahteva!
Generalka … Ne bomo streljali?
Moj brat je bil na Monarhu.
Rada bi vedela, kako se je vojna pričela.
Je bolelo, kaj?
Še sanja se ti ne.
Tega dne sta bili rešeni dve življenji.
Eno človeško in eno zversko.
In takrat se je svet začel spreminjati.
Nobena ladja ni več zaplula v Dregmorr.
Skrivnosti tam čez so ostale nerazkrite.
O tem ne razmišljam veliko.
Rdečka je na varnem. In jaz imam vse, kar potrebujem.
Tukaj.
Živela bom izjemno življenje.
Režija
Scenarij
V glavnih vlogah
Glasba
Prevod: Grimpy
Tehnična obdelava DrSi Partis