EN ORIGINAL ANIMESERIE FRA NETFLIX
De har tatt landsbyen vår, hjemmene våre.
Nå skal vi vise dem hva de aldri kan ta fra oss.
Ja!
Minst én av dere burde overleve dette. Jeg må fortsatt få betalt.
Ditt håp om remisser er helt og holdent opp til Saki.
Og beskytteren hennes.
Azuchi-borgen.
Tiden er inne.
Vil du forlate din post?
Er dette planen din?
Å la oss bli invadert mens du ber om egen frelse?
Din åndelige kraft er stor. Men du bruker den bare som våpen.
Selv når det hadde vært bedre å bruke den som skjold.
Hos mitt folk fins et ordtak, doktor.
"Uansett hvor hardt skjoldet er
vil ethvert blad knuse det etter lang nok tid."
-Hvordan kommer vi oss forbi? -Bli her.
-Det er det motsatte av å komme forbi. -Du blir her.
Hva i helvete?
-Bakhold! Han kjemper for fienden! -Vent! Ikke skyt!
Ikke skyt! Det er ikke meg! Jeg gjør ikke dette!
Nå går vi.
Din brifer.
Hør her. Du skal få hvile snart. Det lover jeg.
Du må bare holde deg sterk litt til. Klarer du det?
Bra. Fortell meg hvor vi finner Daimyoen.
-Hvor er hun? -Overalt.
Hei, hva…
Går det bra med deg, Yassan?
Yassan?
Yassan!
Iga-soldater. Hva gjør de her?
Det var alltid sånn du gjorde det. Du fulgte første innskytelse.
Fulgte magefølelsen.
Kom igjen, min venn.
Det blikket tyder på at du aldri har sett et spøkelse før!
Du må da ha visst at jeg ikke var helt ferdig med denne verdenen.
Eller er det omvendt?
Min herre.
Jeg skal hjelpe deg med å beseire Daimyoen, som tok min plass.
-Hvordan? -Hvem snakker du til?
Kom.
Tiden er som vanlig ikke på vår side.
Hva er det som skjer?
-Min herre, du er… -I live?
Så viktige anliggender er sjelden så fikse og ferdige.
Jeg er fortsatt din kaishakunin.
Nei! Disse lenkene kan bare brytes på én måte.
Ødelegg Hojo Masako, hvis krefter bærer dem.
Du må befri meg, Yasuke.
Du må drepe Daimyoen.
Yassan!
Jeg forlater deg ikke, Yassan.
Det er deg.
Det er henne.
Du kan virkelig sette opp en stor mur. Det skal du ha.
Vi må gi dem mer tid. De trenger mer tid.
Noe sier meg at de ikke har det.
Rolig!
-Hva gjør du? -Nå prøver vi på min måte.
Slutt! Det er meg, Saki! Ser du meg ikke?
Han har sviktet deg, akkurat som alle andre.
Han bryr seg bare om seg og sitt.
Akkurat som foreldrene dine gjorde, da de solgte deg.
Yasuke!
Du begynner å forstå det.
Det fins bare én måte å stanse samuraien på.
Du må drepe ham.
Kjør sverdet inn i hjertet hennes.
Du trenger ham ikke.
Gjør slutt på ham, og befri deg selv.
Nei!
Han er vennen min.
Ikke gjør dette, Yasuke.
Nei. Dette… er ikke virkelig.
-Det kan det ikke være. Det er et triks. -Det er ikke noe triks.
Det er din egen hukommelse.
Natsumaru?
Du har ære.
Du prøver å gjøre det rette, selv når du må kjempe mot deg selv.
Du hjalp vennene dine. Som meg.
Du er ikke… virkelig her.
Selv om det jeg har gjort kan tilgis, så er du ikke her for å gjøre det.
"Alt vi kan gjøre nå, er å handle slik hun ville ha ønsket.
Som de ville ha ønsket."
Det sa du til meg en gang.
Drep henne!
Det var hun som hjalp Mitsuhide med å forråde oss!
-Hojo Daimyo må dø! -Ja.
Hun må det!
Trodde du at det var hele strategien min?
Jeg ville bare forlyste meg litt mens jeg gjorde jentas krefter til mine.
Jeg kan like gjerne rive dem ut av kroppen hennes.
Går det bra?
-Skadet jeg deg? -Nei.
Saki!
-Vi er ikke sterke nok til å slå henne. -Hva gjør vi, Yassan?
Vi slår henne sammen.
Sammen.
Det holder!
Du har gjort deg fortjent til betalingen din, sjaman.
Synd at jeg ikke kan ta den med meg.
Må vi bøte med livet,
gjør vi det med stolthet i våre forfedres tempel.
Jeg forstår det ikke.
Den stadige fastholdelsen ved å tro på illusjonene,
når naturens virkelige forhold er som det alltid har vært før.
Kraft.
Jeg skal gjøre jentas krefter til mine egne.
Det er altså slik det føles…
Forandring.
Betyr dette at vi vant?
Monsteret ble skapt av Daimyoens kraft.
Det kunne bare ødelegges om kreftene ikke fantes mer.
Vi vant.
Vi vant!
Ja!
Kanskje.
Men om dette er seier, hva har det kostet oss?
Vi klarte det, Yassan. Vi beseiret henne!
Yassan?
Yassan!
-Hva skjedde? -Du redda meg.
Det gjør vi ofte for hverandre.
Daimyoen…
-Du står. Du er ikke syk lenger. -Du har rett.
Jeg føler meg visst bedre. Mer i balanse.
Ikke så lenge. Snart vil du ha mer og mer.
Så mye at det vil kreve hele verden for å holde deg i live.
Nei. Jeg er ikke som deg. Jeg har venner.
Kroppen min… Flammer herjer inni den.
Samurai. Få meg vekk fra denne verdenen, raskt.
Folket du har plaget, skal få avgjøre din skjebne.
Samle inn alle våpnene deres. Sjekk knutene.
Hent flere bandasjer. Ikke la noen unnslippe.
Jeg er på vei! Jeg kommer!
Kom hit. Nå.
-Vi trenger hjelp. -Hvor er sanitetssoldaten?
Morisuke!
Saki, jeg trodde at du…
Du klarte det. Du klarte virkelig å beseire henne.
Nei. Vi klarte det.
Du har endelig fått betalt, Achoja.
Jeg skylder deg vel en slags takk.
Dette er den mest vellykkede jobben jeg noen gang har gjort.
Jeg vet ikke. Er du sikker på at vi burde komme tilbake hit?
Det er hjemmet ditt.
Hvor er alle sammen?
Det går bra. Det er Saki og seileren. De har kommet tilbake.
Beklager velkomsten.
Vi har fått besøk av noen av Daimyoens gamle tropper, som ville ha makt.
Men vi viste dem hvor de kunne dra!
Vi hørte at det var du som beseiret Daimyoen.
-Vi har aldri vært stoltere av vår egen! -Deres egen?
I boden får du frukt for resten av livet! Bare du ikke sprenger den igjen.
Du er rå, Saki!
Hvordan gjorde du det? "Pang", liksom?
Eller var det mer "ka-tonka-pang"?
Hva?
Du slo meg bevisstløs med ett telepatisk smell,
og plutselig var vi ikke venner lenger?
-Jeg trodde du ville hate meg for alltid. -Ichi fortalte hva som skjedde.
Vi skylder deg så mye for det du gjorde for landet.
Kom igjen. Spør henne, da!
Om du trenger et sted å bo, hadde vi vært beæret om du ville…
-Betyr det at du er tilbake? -Dette har aldri vært mitt hjem.
Det har vært mitt fristed. Et fristed jeg ikke trenger lenger.
Jeg kunne vel blitt litt lenger, bare til du er ferdig opplært.
Det hadde jeg nesten glemt!
-Saki, jeg… -Hun ville ønsket at du skulle ha det.
Det tilhørte mora di.
Du kan gi meg det når jeg blir eldre.
Kom igjen! Kom og se på de nye lekene mine!
Folk gir deg alt mulig rart når du nesten dør!
Ja, seriøst. Kom igjen!
MARU
Jeg husker deg.
Du er afrikaneren som beskytta meg mot Ota Gyuichi den dagen i havna.
Det virker som så lenge siden. Det er vel det, da.
NATSUMARU
Var det også du som sendte familien min kista med Nobunagis gull?
Jeg trodde det måtte ha vært deg.
Du var den eneste hun omtalte som venn.
Det var én ting til. Noe jeg burde ha gitt deg da.
Om du har dette, betyr det…
Var du hos henne til det siste?
Fortell meg det. Hvordan døde hun?
Hun døde med ære. Mens hun kjempet for klanen sin.
Takk for at du ga tilbake…
Tekst: Fredrik Island Gustavsen