‫אמא!‬
‫אמא, תראי.‬
‫תראי מה מצאתי.‬
‫קראתי לו אלפרד.‬ ‫את לא חושבת שהוא נראה כמו אלפרד?‬
‫הוא באמת נראה כזה.‬
‫לא כדאי לשחרר אותו?‬
‫אני די בטוחה שאלפרד‬ ‫לא רוצה להיות לכוד בכלא כזה.‬
‫אז איך אני אראה אותו גדל?‬
‫אני חוששת שלא תוכל.‬
‫לפעמים צריך לשחרר דברים‬ ‫כי אי אפשר להחזיק בהם לנצח.‬
‫יום אחד אתה תהיה איש מבוגר,‬ ‫ואני אצטרך לשחרר אותך.‬
‫כי אני לא יכולה להחזיק בך לנצח.‬
‫אל תדברי שטויות.‬
‫אני אחיה איתך ועם אבא לנצח.‬
‫אמא!‬
‫תתעורר.‬
‫אני בטוח שאבא שלך סיפר לך עליי.‬
‫אבל סביר שהוא השמיט את החלק‬ ‫שמסביר למה אנחנו פה באמת.‬
‫אתה ואני.‬
‫תסתכל עליהם.‬
‫הם יצאו להפלגה כי הם החליטו לשכוח את עברם.‬
‫ועכשיו גם הם תקועים פה.‬
‫אמא שלך שיטתה בך.‬
‫היא שיטתה בכולנו.‬
‫והיא היחידה שיכולה להוציא אותנו מפה.‬
‫אם אתה מספיק אמיץ,‬ ‫אני יכול להראות לך את האמת.‬
‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫- המפתח -‬
‫אייק.‬
‫מאורה.‬
‫איפה הוא?‬
‫ואיך הוא העביר אותי לפרומתאוס?‬
‫תפסיקי לשקר. מי הוא באמת?‬
‫הוא…‬
‫הוא בעלי.‬
‫והילד שמצאנו בפרומתאוס הוא הבן שלי.‬
‫מה?‬
‫אבל אני לא זוכרת את כל זה.‬
‫אני יודעת שזה נשמע לא שפוי, אבל אבא שלי,‬
‫הוא הבעלים של חברת הספנות,‬
‫ואני חושבת שהוא גרם לנו‬ ‫לשכוח למה אנחנו פה.‬
‫מה היא אמרה?‬
‫בעולם שלנו יש חוקים, ואי אפשר לכופף אותם.‬
‫אבל בעולם הזה‬ ‫שום דבר לא מציית לחוקי ההיגיון.‬
‫המקום הזה, כאן,‬
‫הוא לא אמיתי.‬
‫זאת אשליה, להטוט קסמים.‬
‫הדמיה.‬
‫זה מגוחך.‬
‫את זוכרת איך עלית על סיפון הספינה?‬
‫ודאי שאני זוכרת.‬
‫זה לא יכול להיות.‬
‫מה?‬
‫מה היא אמרה?‬
‫היא רוצה לדעת אם אנחנו זוכרים‬ ‫איך עלינו על סיפון הספינה.‬
‫מה?‬
‫מישהו יכול להסביר על מה אתם מדברים, בבקשה?‬
‫חשבתי שזה קשור רק אליי, אבל זה לא נכון.‬
‫זה קשור לכולנו.‬
‫אני לא יודעת למה,‬
‫אבל יש סיבה לכך שאנחנו פה.‬
‫הוא…‬
‫בעלך.‬
‫הוא הסיבה לכך שאנחנו פה?‬
‫הוא עובד עבור אבא שלך?‬
‫אני חושבת שהוא מנסה לעזור.‬
‫אני חושבת שהוא מנסה לחלץ אותנו מפה.‬
‫פאק.‬
‫נו כבר.‬
‫נו כבר, בבקשה.‬
‫בבקשה תעבוד!‬
‫המוח שלנו הוא מבנה מורכב מאוד.‬
‫אנחנו יכולים לנסות לשכוח‬ ‫את הדברים שאיננו רוצים לזכור,‬
‫אך לעולם לא נוכל למחוק אותם לגמרי.‬
‫הם חלק ממי שאנחנו.‬
‫הם שזורים במהות קיומנו.‬
‫הגיע הזמן שתיזכר.‬
‫האמת שלך שוכנת מאחורי הקירות האלה.‬
‫אין סיבה לפחד.‬
‫זה לא אמיתי.‬
‫זוכר?‬
‫זה מתפשט.‬
‫אני לא אצעד עוד צעד עד שתגידי לנו‬
‫בדיוק מה קורה פה.‬
‫למה שנמשיך להאמין לך?‬
‫אבא שלך הוא בעלי הספינה.‬
‫את בטח יודעת משהו.‬
‫למה את בכלל פה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫הדבר האחרון שאני זוכרת‬ ‫לפני שהתעוררתי בקרברוס‬
‫הוא שמצאתי את המעטפה מול הדלת שלי.‬
‫אני חושבת שאחי שלח אותה.‬
‫וזה היה בה.‬
‫אני לא יודעת איך אבא שלי עשה את זה,‬ ‫אבל הוא גרם לי לשכוח.‬
‫הוא גרם לי לשכוח מה קרה ומי אני.‬
‫אבל אני חושבת שהדבר‬ ‫שהמפתח הזה פותח יגרום לי להיזכר,‬
‫ויוציא את כולנו מפה.‬
‫אמא צדקה.‬
‫חבל שעלינו על סיפון הספינה.‬
‫עכשיו כולם מתים.‬
‫אולק מת.‬
‫אמא שלי מתה.‬
‫אני לא נשארת פה אפילו עוד דקה.‬
‫אני ארד מהספינה הזאת.‬
‫היא צודקת.‬
‫צריך להוריד סירת הצלה למים‬ ‫ולצאת מהספינה הארורה הזאת.‬
‫את לא מבינה?‬
‫אין לאן ללכת.‬
‫הספינה הזאת לא אמיתית, הים שבחוץ לא אמיתי.‬
‫הכול קורה בתוך המוח שלך.‬
‫אני בטוחה שאת אישה מבריקה.‬
‫אני מעריצה את העובדה שלמדת רפואה‬
‫ושאת קוראת תיגר על המוסכמות והמגבלות‬ ‫שנשים נאלצות להתמודד איתן.‬
‫אבל לא ייתכן שאת מאמינה למה שאת אומרת.‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫בואי נרד מהספינה הזאת.‬
‫חכו רגע, לאן אתן הולכות?‬
‫אנחנו יורדות מהספינה.‬
‫אתם יכולים להצטרף.‬
‫הן רוצות לרדת מהספינה.‬
‫בואי נלך.‬
‫ראית בעצמך.‬
‫את הפירים.‬
‫את הזיכרון שלך. את שלי.‬
‫אתה מאמין לי?‬
‫לאן הוא נעלם?‬
‫את חושבת שהוא שם? אבא שלך?‬ ‫בזיכרון שלך?‬
‫המשרד שלו לא היה במקום הרגיל,‬ ‫אבל הוא אמר שאני אדע איפה למצוא אותו.‬
‫איך נגיע לבית החולים לחולי נפש?‬
‫בוא אחריי.‬
‫זה הזיכרון שלו.‬
‫אני מצולמת בכל התמונות האלה,‬ ‫אבל אני לא זוכרת שום דבר.‬
‫אני מסתכלת עליהן, ולא מרגישה כלום.‬
‫את לא זוכרת שהיית נשואה?‬
‫אם הכול הוא אשליה,‬ ‫יכול להיות שגם הזיכרון שלו הוא אשליה?‬
‫איך את יודעת שהוא אומר את האמת?‬
‫הילד אמר שיש יוצר, מישהו שיצר את כל זה.‬
‫אבא שלך.‬
‫את חושבת שהוא יצר את זה?‬
‫לא משנה מי יצר את הדבר הזה,‬ ‫בטח יש בו היגיון כלשהו.‬
‫תכנון.‬
‫את מתכוונת שיש דפוס? תוכנית?‬
‫במוח, זיכרונות מאוחסנים באזורים שונים.‬
‫אבל כולם מחוברים אלה לאלה בנתיבים עצביים.‬
‫כשאתה מריח ריח מסוים,‬ ‫אתה עשוי להיזכר בזיכרונות רבים‬
‫שקשורים לאותו ריח.‬
‫אולי זה מה שזה, מין…‬
‫חיקוי כלשהו של המוח,‬
‫והאזורים השונים מחוברים אלה לאלה.‬
‫מה קרה?‬
‫בואו נמשיך הלאה.‬
‫חרא.‬
‫זה זז.‬
‫מהר, מפה!‬
‫בואי. בואי, מהר.‬
‫לאן הם הלכו?‬
‫היי!‬
‫אולי הרופאה צדקה?‬
‫לא משנה מה קורה, אני יורדת מהספינה עכשיו.‬
‫חייבת להיות דרך לצאת מפה.‬
‫חכו, לאן אתן הולכות? כבר איבדנו את האחרים.‬
‫צריך לחזור, למצוא את הרופאה ואת הקברניט.‬
‫אפילו אם הזיכרונות נמחקים בהדמיה,‬
‫החושים עדיין מגיבים לאותם גירויים.‬
‫ייתכן שנפשך לא זוכרת מה קרה בחדר הזה,‬
‫אבל גופך זוכר.‬
‫אני אראה לך את האמת.‬
‫תאמין לי.‬
‫שב.‬
‫אני יודע שאתה חושב שאמך היא זאת שלכודה פה.‬
‫הכלא הזה אינו שלה.‬
‫הוא שלך.‬
‫זה עלול לכאוב.‬
‫את לא יכולה למנוע ממנו למות, מאורה.‬
‫מאורה.‬
‫אמא?‬
‫אבא?‬
‫את יודעת שזה לא בסדר.‬
‫למה אתם לא שומעים אותי?‬
‫אמא, מה קורה פה?‬
‫אמא!‬ ‫-בבקשה.‬
‫בבקשה!‬ ‫-את חייבת לשחרר אותו.‬
‫אמא!‬
‫אני לא יכולה.‬ ‫-אמא, בבקשה.‬
‫אמא, בבקשה. אמא, לא!‬
‫אל תדאג, אהובי.‬ ‫-לא, לא! בבקשה!‬
‫אל תפחד.‬ ‫-לא!‬
‫אתה תשכח. אני מבטיחה.‬ ‫-לא! בבקשה, לא!‬
‫אתה תשכח שזה קרה בכלל.‬
‫זאת הדרך היחידה,‬ ‫הדרך היחידה שבה נוכל להיות ביחד.‬
‫בבקשה, לא! לא!‬
‫בבקשה! לא!‬
‫ראית את האמת, נכון?‬
‫אתה לכוד בהדמיה הזאת‬ ‫כי אמא שלך רצתה שתישאר בחיים.‬
‫אתה משקר. הזיכרון הזה לא שלי.‬
‫אתה שתלת אותו במוח שלי.‬
‫כשאמך הייתה בגילך…‬
‫היא מצאה בחדר העבודה שלי‬ ‫מאמר על משל המערה של אפלטון.‬
‫אין כל ספק שהיא הייתה צעירה‬ ‫מכדי להבין את הרעיון המופשט שאפלטון הציע.‬
‫ולמרות זאת, היא קראה אותו שוב ושוב.‬
‫המחשבה הזאת לבדה‬
‫הפכה עליה את עולמה.‬
‫הרעיון על פיו לידע שלנו יש גבולות,‬
‫ושלעולם לא נוכל לדעת‬ ‫האם הדברים הם אכן כפי שהם נראים.‬
‫אנחנו בתרדמה,‬ ‫ואיננו מודעים לטבעם האמיתי של הדברים.‬
‫ערב אחד היא ניגשה אליי ואמרה,‬
‫"אם טענתו של אפלטון נכונה,‬
‫"איך נדע האם יש דבר מה אמיתי?‬
‫"איך נדע שהמציאות עצמה‬
‫"אינה חיצונית לחיים אותם אנו חיים?"‬
‫מחשבה גדולה מאוד לילדה בגילה.‬
‫הסתכלתי עליה ושאלתי אותה,‬ ‫"זו לא ההגדרה של אלוהים?‬
‫"היוצר של המציאות שלנו?"‬
‫היא חשבה על זה לרגע.‬
‫ואז היא ענתה,‬
‫"אבל אז העולם שאלוהים חי בו‬ ‫הוא העולם האמיתי,‬
‫"ואנחנו בית הבובות שלו.‬
‫"ועוד משהו, מי יצר את אלוהים?‬
‫"זה לא נמשך ככה עד אין סוף?"‬
‫במובן מסוים, המקום הזה הוא בית בובות.‬
‫והוא נבנה בשבילך.‬
‫אתה משקר.‬
‫זה מה שאבא שלך רוצה שתחשוב.‬
‫אבל הוא שיקר לך.‬
‫שניהם שיקרו לך.‬
‫אבל יש דרך לצאת מכאן.‬
‫והמפתח נמצא בידי אמך.‬
‫- תתעורר -‬
‫הדלתות, איפה הדלתות?‬
‫אין דלתות.‬
‫לאן הן נעלמו?‬
‫הנה דלת.‬
‫מהר, לשם.‬
‫לא!‬
‫היי. היי, את.‬
‫חכי לי, בבקשה!‬
‫בוא.‬
‫חכי לי.‬
‫איפה אנחנו?‬
‫אני לא מבינה.‬
‫אני לא מבינה מה קורה.‬
‫לא. לא!‬
‫איפה אנחנו?‬
‫זה לא יכול להיות נכון.‬
‫אדוני.‬
‫הוא פרץ למחשב המרכזי.‬
‫אני חושב שהוא מנסה לשנות‬ ‫את הארכיטקטורה של ההדמיה.‬
‫הוא משנה דברים כדי לטשטש את עקבותיו.‬
‫הוא מנסה להעיר אותה‬ ‫בלי למסור את המפתח לידינו.‬
‫נהיה לכודים פה לנצח.‬
‫תמצא אותה.‬
‫תביא את המפתח.‬
‫כן, אדוני.‬
‫יש שם מישהו?‬
‫איפה אנחנו?‬
‫איך הגענו הנה?‬
‫הצילו!‬
‫זה מגיע משם.‬
‫אני לא רוצה למות.‬
‫לינג יי!‬ ‫-מיי מיי.‬
‫תוציאי אותי מפה!‬
‫לא!‬
‫אל תלכי!‬
‫אל תלכי. תעזרי לי!‬
‫למה אתה משנה את קוד המקור?‬
‫אתה מפיץ את הווירוס בכל התוכנה.‬
‫מה אתה מנסה להסתיר?‬
‫רמירו!‬
‫אנחל!‬ ‫-רמירו, בבקשה, תעזור לי.‬
‫אני לא מבין. איך אתה בחיים?‬
‫ואיך הגעתי לפה?‬
‫קלמנס!‬ ‫-לוסיין?‬
‫אנחנו נוציא אותך.‬
‫אולק.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אולק?‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫בואי.‬
‫צריך לצאת מפה!‬
‫אביך הוא שוטה.‬
‫הניסיון שלו לפרוץ לקוד המקור‬ ‫יהרוס את ההדמיה כולה.‬
‫אתה חושב שאתה חשוב לאביך.‬
‫הוא לא עושה את זה למענך, אלא למענה.‬
‫אם היה עליו לבחור בינך לבין אמך,‬
‫הוא היה בוחר בה בכל פעם.‬
‫הזיכרונות של כולנו, הם באמת מחוברים.‬
‫איך אבא שלך עושה את זה?‬
‫איך הוא נכנס לתוך הנפש שלנו?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אבל אני יודעת‬ ‫שאבא שלי עשה משהו לזיכרון שלי.‬
‫בבניין הזה.‬
‫אולק.‬
‫אולק!‬
‫איך הגעת הנה?‬
‫ראית את אנחל? הוא היה בבאר, ועכשיו…‬
‫אולק?‬
‫ראיתן את אולק?‬
‫מה קרה?‬
‫מישהו ראה את אולק?‬
‫הוא לא מת!‬
‫מה?‬
‫הוא היה פה לפני רגע!‬
‫מה זאת אומרת שהוא היה פה?‬
‫אנחל?‬
‫אנחל!‬ ‫-לאן אתה הולך?‬
‫לאן הוא הלך?‬
‫אני לא יודע.‬ ‫אבל חדר המכונות אמור להיות שם.‬
‫קדימה!‬
‫אני לא מבינה.‬
‫המשרד של אבא שלי חייב להיות איפשהו.‬
‫זה מטורף. זה בסך הכול חלום רע.‬
‫זה לא חלום.‬
‫דניאל השתמש במילה "הדמיה",‬ ‫כאילו שמדובר במציאות כוזבת,‬
‫ואנחנו תקועים בתוכה.‬
‫זה מטורף.‬
‫מה שמטורף פה‬ ‫זה שעוד לא הבנתם מה העניין פה.‬
‫במקומך לא הייתי עושה את זה.‬
‫אתה ידעת.‬
‫כל הזמן ידעת מה קורה פה.‬
‫המפתח.‬
‫אין לנו זמן לזה.‬
‫ההדמיה הושחתה.‬
‫היא מתפוררת.‬
‫תני לי את מה שאני רוצה.‬
‫המפתח.‬
‫אני מצטער, קפטן.‬
‫לא!‬
‫לא, לא. לא, תחזור.‬
‫תחזיר אותו. בבקשה!‬
‫זה בלתי אפשרי.‬
‫בבקשה.‬
‫תחזור.‬
‫אייק.‬
‫קומי.‬
‫אבא שלך כבר מחכה לך.‬
‫אתה בסדר?‬
‫הוא יודע מה עשית לו.‬
‫מה עשיתי לך?‬
‫אליוט, בבקשה.‬
‫למה אני לא זוכרת?‬
‫את עדיין לא שואלת את השאלות הנכונות.‬
‫תפסיק! פשוט תפסיק את זה!‬
‫אני הבת שלך! איזה מין אבא עושה דבר כזה?‬
‫המפתח.‬
‫הוא בידיך?‬
‫צפית בי.‬
‫כל הזמן הזה.‬
‫לכן קירן שלח את המכתב. הוא גילה מה עשית.‬
‫איפה אחי?‬
‫מה עשית לקירן?‬
‫תאמיני לי, הוא האדם האחרון‬ ‫שצריך להדאיג אותך.‬
‫תפסיק עם המשחקים המזוינים שלך,‬ ‫ותגיד לי מה קורה פה!‬
‫מה קורה פה?‬
‫איך עשית את זה?‬
‫אנו נולדים לעולם הזה כמחפשים או כמתחמקים.‬
‫החיים כמתחמק הם עונג טהור.‬
‫החיים כמחפש, מצד שני,‬
‫מביאים רק כאב.‬
‫המחפשים פותחים כל דלת אפשרית‬ ‫ופוסעים לתוך הריקנות האפלה,‬
‫מונעים בידי הדחף להשיג עוד ידע.‬
‫בניגוד לאחיך, נולדת כמחפשת.‬
‫והלוואי שלא היית כזאת.‬
‫ניסית להיפטר מהכאב,‬ ‫אך כל מה שעשית היה ליצור עוד כאב.‬
‫תפסיק!‬
‫זה אחד מהמשחקים החולניים שלך.‬
‫הקרדיט שאת נותנת לי לא מגיע לי.‬
‫המשחק החולני הזה לא שלי.‬
‫הוא שלך.‬
‫את היוצרת.‬
‫אתה משקר. זה לא נכון.‬
‫את יצרת את זה.‬
‫את ובעלך, אתם תכננתם את זה.‬
‫את אילצת את כולם לפסוע בנתיב הזה.‬
‫כולם לכודים במעגל הקסמים הזה בגללך.‬
‫אני אעזוב עכשיו את המקום שכוח האל הזה.‬
‫ובשבילך, הגיע הזמן לשכוח שוב.‬
‫מה שהוא אמר לך לא נכון.‬ ‫אני לא יצרתי את זה.‬
‫לא יצרתי את זה!‬
‫אל תפחדי.‬
‫את תשכחי שזה קרה בכלל.‬
‫בדיוק כמו בכל הפעמים הקודמות.‬
‫אני אוודא שתישארי פה לנצח.‬
‫אנחל?‬
‫לא יכול להיות שזה אמיתי.‬
‫הגיע הזמן להתעורר.‬
‫למה זה לא עובד?‬
‫הוא שינה את הקוד.‬
‫ההדמיה הושחתה.‬
‫מה קורה פה?‬
‫ההדמיה תימחק בעוד‬
‫עשר, תשע, שמונה,‬
‫שבע, שש,‬
‫חמש, ארבע,‬
‫שלוש, שתיים,‬
‫אחת, אפס.‬
‫זה הצליח.‬
‫ההדמיה לא התחילה מההתחלה.‬
‫איפה אני?‬
‫זה אמיתי?‬
‫לא.‬
‫זאת ההדמיה הראשונה שיצרנו.‬
‫זה הבית שלנו הרחק מהבית.‬
‫אנחנו יצרנו את זה?‬
‫למה אני לא זוכרת?‬
‫זה לא משנה עכשיו.‬
‫למה אני פה?‬
‫החפצים שבהדמיה‬ ‫הם בסך הכול ביטויים של קודים.‬
‫הם בסך הכול חזיתות, כמו כל השאר.‬
‫שיניתי את הערכים שלהם.‬
‫תכנתי אותם מחדש.‬
‫הפעם המזרק לא החזיר אותך ולא גרם לך לשכוח.‬
‫הוא הביא אותך הנה.‬
‫החלפתי חפצים.‬
‫הפירמידה שבידי אבא שלך חסרת ערך.‬
‫וגם המפתח.‬
‫- תתעוררי -‬
‫עכשיו, טבעת הנישואים שלך מכילה את הקוד.‬
‫הפעם,‬
‫את תצאי מפה.‬
‫אחיך,‬
‫הוא השתלט על התוכנית בזמן שהיית פה.‬
‫מה אחי עשה?‬
‫הוא שולט בכל דבר.‬
‫ניסיתי בכל הכוח לחלץ אותך מפה. כמה פעמים.‬
‫חשבתי שאבא שלי שולט…‬
‫הוא תקוע פה בדיוק כמו כולם.‬
‫אני לא יודע כמה מהר אחיך יבין מה עשיתי.‬
‫אבל את חייבת ללכת עכשיו.‬
‫זה גדול בהרבה ממה שאת חושבת.‬
‫את חייבת להתעורר.‬
‫את חייבת לעצור אותו.‬
‫אחרת הכול יהיה אבוד.‬
‫אתה תהיה שם כשאתעורר?‬
‫תמיד.‬
‫תמיד אהיה שם.‬
‫- פרומתאוס -‬
‫- מי ייתן והקפה יתחיל להשפיע‬ ‫לפני שהמציאות תעשה זאת -‬
‫"פרויקט פרומתאוס."‬
‫- משימת הישרדות‬ ‫אל 42.043240 - 44.375760 -‬
‫- נוסעים= 1423 -‬
‫- אנשי צוות= 550 -‬
‫- תאריך= 19 באוקטובר 2099 -‬
‫התקבלה הודעה.‬
‫- קירן: -‬
‫- שלום, אחותי. -‬
‫- ברוכה הבאה למציאות. -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬