Mama!
Mama, vidi!
Vidi što sam našao.
Nazvao sam ga Alfred. Izgleda kao Alfred, zar ne?
Istina.
A da ga pustiš?
Alfred ne želi biti zarobljen u takvom zatvoru.
Kako ću onda gledati kako raste?
Bojim se da nećeš.
Neke stvari moraš pustiti jer ih ne možeš imati zauvijek.
Jednog ćeš dana ti odrasti i ja ću te morati pustiti.
Ne mogu te imati zauvijek.
Ne budi smiješna. Zauvijek ću živjeti s tobom i tatom.
Mama!
Probudi se.
Tvoj ti je otac sigurno pričao o meni.
Ali vjerojatno ti nije objasnio zašto smo zaista ovdje.
Ti i ja.
Vidi ih.
Krenuli su na ovaj put jer su odlučili zaboraviti prošlost.
A sad su i oni zaglavili ovdje.
Majka te prevarila.
Sve nas je prevarila.
I ona je jedina osoba koja nas može izvući odavde.
Ako si dovoljno hrabar, pokazat ću ti istinu.
NETFLIXOVA SERIJA
KLJUČ
Eyk.
Maura.
Gdje je?
Kako me poslao na Prometeja?
Prestani lagati. Tko je on zapravo?
On je…
On je moj muž.
A dječak s Prometeja je moj sin.
Što?
Ali ničega se ne sjećam.
Ovo zvuči ludo, ali moj otac…
On je vlasnik brodske kompanije
i natjerao nas je da zaboravimo zašto smo ovdje.
Što kaže?
Naš svijet ima stroga pravila.
Ali u ovom svijetu nema nikakve logike.
Ovo,
ovo nije stvarnost.
To je iluzija, čarobni trik.
Simulacija.
Glupost.
Sjećate li se ukrcaja na brod?
Naravno.
Nemoguće.
Što?
Što se događa?
Pita sjećamo li se ukrcaja na brod.
Što?
Možete li mi objasniti o čemu govorite?
Ovdje ipak nije riječ samo o meni.
Svi smo važni.
Ne znam zašto,
ali svi smo ovdje s razlogom.
Tvoj…
Tvoj muž.
Jesmo li zbog njega ovdje?
Radi li za tvog oca?
Mislim da želi pomoći.
Mislim da nas pokušava izvući odavde.
Jebemu.
Daj.
Daj, molim te.
Molim te, proradi!
Naš je mozak jako složen mehanizam.
Koliko se god trudili zaboraviti stvari koje ne želimo pamtiti,
ne možemo ih u potpunosti izbrisati.
One su dio nas.
Utkane su u naše tkivo.
Vrijeme je da se sjetiš.
Tvoja se istina krije iza ovih zidova.
Nema razloga za strah.
Ovo nije stvarnost.
Sjećaš se?
Širi se.
Ne idem ni koraka dalje dok nam ne kažete što se točno događa.
Zašto bismo vam vjerovali?
Vaš je otac vlasnik broda.
Nešto sigurno znate.
Zašto ste uopće ovdje?
Ne znam.
Zadnje čega se sjećam prije buđenja na Kerberu
jest kuverta pred vratima.
Mislim da je od mog brata.
I ovo je bilo u njoj.
Ne znam kako, ali otac me natjerao da zaboravim.
Zaboravila sam što se dogodilo i tko sam.
Ali što god ovo otvaralo,
od toga ću se sjetiti i svi ćemo se izvući odavde.
Majka je imala pravo. Nismo se smjele ukrcati na ovaj brod.
Sad su svi mrtvi.
Olek je mrtav.
Moja je majka mrtva.
Neću ostati ovdje više ni trena. Odlazim s broda.
Ima pravo.
Treba spustiti čamac i maknuti se s ovog broda.
Što vam nije jasno? Nemate kamo.
Ovaj brod nije stvaran. Ocean nije stvaran.
Sve se to događa u vašem mozgu.
Znam da ste pametna žena.
Divim vam se kao liječnici
i jer se suprotstavljate ograničenjima s kojima smo suočene.
Ali nije valjda da vjerujete u to?
To nema nikakvog smisla.
Maknimo se s ovog broda.
Kamo će? Čekajte, kamo ćete?
Odlazimo s broda. Slobodno dođite.
Žele otići s broda.
Idemo.
Ti si sve to vidio.
Okna.
Svoje sjećanje. Moje.
Vjeruješ li mi?
Kamo je nestalo?
Misliš da je tvoj otac u tvom sjećanju?
Njegova ureda nije bilo, ali rekao je da ću ga znati naći.
Kako ćemo doći do bolnice?
Za mnom.
Ovo je njegovo sjećanje.
Na svim sam ovim fotografijama, ali ničega se ne sjećam.
Kad ih pogledam, ništa ne osjećam.
Ne sjećaš se braka?
Ako je sve ovo iluzija, je li i njegovo sjećanje iluzija?
Kako znaš da govori istinu?
Dječak je rekao da postoji stvoritelj, netko tko je sve ovo stvorio.
Misliš da je tvoj otac ovo stvorio?
Tko god to bio, mora postojati nekakva logika.
Dizajn.
Misliš da postoji uzorak? Nacrt?
Mozak sprema sjećanja u više područja.
Ali sva su povezana neuronskim vezama.
Kad osjetiš određeni miris,
možeš se sjetiti sjećanja vezanih za taj miris.
Možda je tako i ovdje. Ovo je…
nekakva imitacija mozga,
a različita su područja povezana.
Što se događa?
Idemo dalje.
Sranje.
Miče se.
Brzo! Ovuda!
Stanite.
Idemo, brzo!
Kamo su otišli?
Hej!
Možda je doktorica bila u pravu.
Što se god događalo, odlazim s ovog broda.
Sigurno postoji izlaz.
Kamo ćete? Već smo se odvojili od ostalih!
Vratimo se. Nađimo doktoricu i kapetana.
Čak i ako u ovoj simulaciji izbrišemo sjećanja,
naša osjetila i dalje reagiraju na iste podražaje.
Tvoj se um možda neće sjećati što se ondje dogodilo.
Ali tijelo se sjeća.
Pokazat ću ti istinu.
Vjeruj mi.
Sjedni.
Znam da misliš da je ovdje zarobljena tvoja majka.
Ovo nije njezin zatvor.
Tvoj je.
Ovo bi moglo boljeti.
Ne možeš spriječiti njegovu smrt. Maura?
Mama?
Tata?
Znaš da je ovo pogrešno.
Zašto me ne čujete?
Mama, što se događa?
-Mama! -Molim te.
-Molim te! -Pusti ga.
Mama!
-Ne mogu. -Mama, molim te!
Mama, molim te! Ne!
-Bez brige, ljubavi. -Ne! Ne, mama! Molim te!
-Ne boj se. -Ne!
-Zaboravit ćeš. Obećavam. -Ne! Molim te, ne!
Zaboravit ćeš da se ovo dogodilo. Nema druge. Samo tako možemo biti zajedno.
Ne!
Molim te! Ne!
Vidio si istinu, zar ne?
Zarobljen si u ovoj simulaciji da bi te majka održala na životu.
Lažeš. To nije moje sjećanje.
Usadio si mi ga u mozak.
Kad je bila tvoje dobi…
u mom je uredu našla rad o Platonovoj alegoriji o špilji.
Bila je premlada da bi shvatila Platonov apstraktni koncept,
ali svejedno, nije ga mogla prestati čitati.
Ta jedna misao
okrenula je njezina svijet naglavačke.
Koncept da naše znanje ima ograničenja
i da nikad ne znamo jesu li stvari onakve kakvima se čine.
Usnuli smo i ne znamo pravu prirodu svega.
Jedne mi je večeri prišla i rekla:
„Ako je Platonova tvrdnja istinita,
kako možemo znati je li išta stvarno?
Kako možemo znati da prava stvarnost
nije smještena izvan života koji živimo?”
Bila je to velika misao za djevojčicu njezine dobi.
Pogledao sam je i upitao: „Nije li to Bog?
Stvoritelj naše stvarnosti?”
Kratko je razmislila.
Onda je odgovorila:
„Ali onda je svijet u kojem Bog živi stvaran,
a mi smo samo njegova kuća za lutke.
A osim toga, tko je stvorio Boga?
Ne ide li to u beskraj?”
Ovo je na neki način kuća za lutke.
A izgrađena je za tebe.
Lažeš.
Tvoj otac želi da to misliš.
Ali on ti laže.
Oboje ti lažu.
Ali postoji izlaz.
A tvoja majka ima ključ.
PROBUDI SE
Vrata. Gdje su vrata?
Nema vrata.
Kamo su nestala?
Eno jednih.
Brzo, ovuda.
Ne!
Hej. Hej, ti!
Pričekaj me, molim te!
Dođi!
Čekaj mene!
Gdje smo?
Nije mi jasno.
Što se događa?
Ne. Ne!
Gdje smo?
Nemoguće.
Gospodine.
Hakirao je sustav.
Pokušava promijeniti arhitekturu simulacije.
Mijenja oblike da bi se sakrio.
Želi je probuditi i nama uskratiti ključ.
Zauvijek ćemo zaglaviti ovdje.
Nađi je. Uzmi ključ.
Da, gospodine.
Netko je unutra?
Gdje smo?
Kako smo dospjeli ovamo?
Upomoć!
Ondje je.
Ne želim umrijeti.
Ne želim.
Ne želim umrijeti.
-Ling Yi! -Mei Mei.
Izvuci me odavde!
Ne!
Hej! Ne idi!
Ne idi! Pomozi mi!
Zašto izmjenjuješ kod?
Širiš virus cijelim programom.
Što želiš skriti?
Ramiro!
-Ángele! -Ramiro, pomozi mi, molim te!
Ne razumijem! Zašto si živ?
I zašto sam ja ovdje?
-Clémence! -Luciene?
Izvući ćemo te!
Olek?
Bez brige.
Sve će biti u redu.
Olek?
Bože mili.
Dođi. Moramo pobjeći odavde!
Tvoj otac je budala.
Njegov pokušaj hakiranja uništit će cijelu simulaciju.
Misliš da mu je stalo do tebe.
Ne čini ovo za tebe, nego za nju.
Da mora birati između tebe i tvoje majke,
uvijek bi izabrao nju.
Sva su naša sjećanja povezana.
Kako tvoj otac to čini?
Kako je ušao u naše glave?
Ne znam.
Ali znam da je nešto učinio s mojim pamćenjem.
U onoj zgradi.
Olek!
Kako si ti dospio ovamo?
Jesi li vidjela Ángela? Bio je u bunaru, a sad…
Olek? Jeste li vidjele Oleka?
Što je bilo?
Je li itko vidio Oleka?
-Nije umro! -Što?
-Maloprije je bio ovdje! -Kako je bio ovdje?
Ángele?
-Ángele?! -Hej, kamo ćeš?!
Kamo će?
Ne znam. Ali ondje je strojarnica.
Idemo!
Ne razumijem.
Očev ured negdje je ovdje.
Ovo je ludost.
Samo ružan san.
Ovo nije san.
Daniel je spomenuo simulaciju, kao da je ovo lažna stvarnost
u kojoj smo svi zapeli.
Ovo je ludost.
Jedina je ludost to što još nisi shvatio o čemu je riječ.
Radije nemoj.
Znao si.
Znao si što se događa.
Ključ.
Nemamo vremena za ovo.
Simulacija je oštećena.
Sve se raspada.
Daj mi što želim.
Ključ.
Žao mi je, kapetane.
Ne!
Ne! Vrati se.
Vrati ga! Molim te!
To nije moguće.
Molim te!
Vrati se.
Eyk.
Ustani.
Otac te već čeka.
Jesi li dobro?
Zna što si mu učinila.
Što sam ti učinila?
Elliote, molim te.
-Zašto se ne sjećam? -Postavljaš kriva pitanja.
Prestani!
Tvoja sam kći! Kakav bi otac ovo učinio?
Ključ.
Imaš li ga?
Promatraš me.
Cijelo vrijeme.
Zato mi je Ciaran poslao pismo. Saznao je što si učinio.
Gdje je moj brat?
Što si učinio Ciaranu?
Vjeruj mi, on je zadnja osoba o kojoj bi se trebala brinuti.
Prekini s jebenim igricama i reci mi što se događa!
Što se događa?
Kako si ovo učinio?
Rađamo se kao oni koji traže i oni koji žmire.
Prava je sreća biti onaj koji žmiri.
Ali biti onaj koji traži, s druge strane,
donosi samo bol.
Otvorit ćeš svaka vrata i ući u najmračnija ništavila
vođen nagonom za novim znanjem.
Za razliku od tvog brata, ti si rođena kao ona koja traži,
a sad mi je zbog toga žao.
Pokušala si se riješiti svoje boli, ali time si samo stvorila još više boli.
Prestani!
Ovo je tvoja bolesna igra.
Precjenjuješ me. Ovo nije moja bolesna igra.
Tvoja je.
Ti si stvoritelj.
Lažeš. Nije istina.
Ti si ovo stvorila. Ti i tvoj muž. Ovo je tvoje djelo.
Ti si svima nametnula ovaj put.
Svi su zarobljeni u ovoj petlji zbog tebe.
Ja ću sad napustiti ovaj pakao.
A za tebe je vrijeme da opet zaboraviš.
Što ti je god rekao, to nije istina. Ja nisam ovo stvorila.
Ja nisam ovo stvorila!
Ne boj se.
Ne!
Zaboravit ćeš da se ovo dogodilo.
Kao svaki put dosad.
Pobrinut ću se da zauvijek ostaneš ovdje.
Ángele?
Ovo nije stvarnost.
PROBUDI SE
Vrijeme je da se probudimo.
Zašto ne radi?
Promijenio je kod.
Simulacija je oštećena.
Što se događa?
Brišem simulaciju za deset,
devet, osam,
sedam, šest,
pet, četiri,
tri, dva,
jedan, nula.
Uspjelo je.
Nije krenulo ispočetka.
Gdje sam?
Je li ovo stvarnost?
Ne.
Ovo je prva simulacija koju smo stvorili.
Naš drugi dom.
Mi smo ovo stvorili?
Zašto se ne sjećam?
To sad nije važno.
Zašto sam ovdje?
Predmeti u simulaciji samo su manifestacije kodova.
Iluzije, kao sve ostalo.
Promijenio sam vrijednosti.
Reprogramirao sam ih.
Injekcija te nije vratila i izbrisala ti pamćenje.
Dovela te ovamo.
Zamijenio sam predmete.
Piramida koju ima tvoj otac beskorisna je.
Kao i ključ.
PROBUDI SE
Sada je izlazni kod u tvom vjenčanom prstenu.
Ovaj ćeš put
izaći.
Tvoj brat
zavladao je programom dok si bila ovdje.
Što je učinio?
On sve kontrolira.
Više sam te puta pokušao izvući odavde.
-Mislila sam da otac kontrolira… -On je zaglavio ovdje kao svi ostali.
Ne znam kad će tvoj brat shvatiti što sam učinio.
Ali sad moraš ići.
Ovo je puno veće nego što misliš.
Moraš se probuditi.
Moraš ga zaustaviti,
inače ćemo izgubiti sve.
Bit ćeš uz mene kad se probudim?
Uvijek.
Uvijek ću biti uz tebe.
PROMETEJ
NEKA TE KAVA UDARI PRIJE STVARNOSTI.
„Projekt Prometej.”
MISIJA PREŽIVLJAVANJA
BROJ PUTNIKA - 1423
BROJ POSADE - 550
DATUM - 19. LISTOPADA 2099.
Primam poruku.
CIARAN
ZDRAVO, SESTRO.
DOBRO DOŠLA U STVARNOST.
Prijevod titlova: Domagoj Južnić