Anya!
Anya, nézd!
Nézd, mit találtam!
Alfrednak neveztem el. Ugye, hogy Alfrednak néz ki?
Úgy bizony.
Nem engeded el?
Szerintem Alfred nem akar börtönben raboskodni.
Akkor hogy láthatom, ahogy felnő?
Sajnos sehogy.
Van, amit el kell engednünk, mert nem lehet a miénk örökké.
Egy nap te is felnősz, és el kell hogy engedjelek.
Nem tarthatlak meg örökké.
Ne butáskodj!
Örökre veled és apuval maradok.
Anya!
Ébredj!
Apád bizonyára mindent elmondott rólam.
De azt valószínűleg kihagyta, hogy valójában miért vagyunk itt.
Te és én.
Nézd meg őket!
Azért keltek útra, mert el akarták felejteni a múltjukat.
És ők is mind itt rekedtek.
Anyád becsapott téged.
Mindannyiunkat.
És csak ő képes kijuttatni minket innen.
Ha elég bátor vagy, megmutathatom az igazságot.
A NETFLIX SOROZATA
A KULCS
Eyk!
Maura!
Ő hol van?
Hogy juttatott a Prometheusra?
Ne hazudj! Kicsoda ő?
A…
A férjem.
És a fiú, akit a Prometheuson találtunk, a fiam.
Mi?
De ebből semmire sem emlékszem.
Tudom, hogy őrültségnek hangzik, de az apám…
a hajtótársaság tulajdonosa,
és miatta felejtettük el, miért vagyunk itt.
Mit mondott?
A világunk szabályait nem lehet megszegni.
De ez a világ nem engedelmeskedik a logikának.
Ugyanis
nem valódi.
Hanem illúzió. Bűvésztrükk.
Egy szimuláció.
Ez nevetséges.
Emlékeznek arra, amikor felszálltak?
Természetesen.
Lehetetlen.
Mi van?
Mi ez az egész?
Azt kérdezte, emlékszünk-e rá, amikor felszálltunk.
Micsoda?
Elmagyarázná valaki, hogy miről van szó?
Azt hittem, csak engem érint, de tévedtem.
Mindannyiunkat érint.
Nem tudom, miért,
de nem véletlenül vagyunk itt.
A…
A férjed…
Miatta vagyunk itt?
Az apádnak dolgozik?
Szerintem segíteni próbál.
Próbál minket kijuttatni innen.
Bassza meg!
Gyerünk!
Gyerünk, kérlek!
Kérlek, működj!
Az agyunk roppant bonyolult szerkezet.
Noha próbálhatjuk elfelejteni mindazt, amire nem kívánunk emlékezni,
teljesen sosem leszünk képesek eltörölni.
Hisz a részünkké vált.
A lényünkbe simult.
Ideje visszaemlékezned.
Az igazság a falak mögött vár rád.
Félelemre nincs okod.
Ez nem a valóság.
Emlékszel?
Terjed.
Egy lépést sem teszek, amíg nem mondja el, hogy mi történik.
Miért bízzunk magában?
Az apjáé a hajó.
Biztos tud valamit.
Egyáltalán mit keres itt?
Nem tudom.
Az az utolsó emlékem, mielőtt felébredtem volna a Kerberoson,
hogy ott a boríték az ajtóm előtt.
Azt hiszem, a bátyám küldte.
Ez volt benne.
Nem tudom, hogyan, de apám elérte, hogy elfelejtsem.
Elfelejtettem, hogy mi történt, és ki vagyok.
De akármit is nyisson, szerintem segít visszaemlékeznem,
és kiszabadulnunk innen.
Anyának igaza volt.
Hiba volt felszállnunk a hajóra.
Mindenki meghalt.
Olek halott.
Az anyám is.
Egy percig sem maradok itt tovább.
Leszállok erről a hajóról.
Igaza van.
Eresszünk le mentőcsónakot, jussunk végre le innen!
Hát nem értik?
Nincs hová mennünk.
Sem a hajó, sem az óceán nem valódi.
Az agyunkban zajlik az egész.
Maga biztos nagyon okos nő.
Csodálom, hogy orvostudományt tanult,
és szembeszáll a nőket sújtó szokásokkal és kötöttségekkel.
De nem gondolhatja komolyan, amit mond.
Nincs semmi értelme.
Szálljunk le a hajóról!
Hová mennek? Hé, hová mennek?
Leszállunk a hajóról.
Maguk is jöhetnek.
Le akarnak szállni.
Menjünk!
Te is láttad.
A járatokat.
Az emlékedet. Az enyémet is.
Hiszel nekem?
Hová tűnt?
Szerinted az apád is ott van az emlékedben?
Az irodája nem volt a helyén, de azt mondta, tudom, hol találom.
Hogyan jutunk el az elmegyógyintézetbe?
Kövess!
Ez a férjed emléke.
Minden képen rajta vagyok, de egyikre sem emlékszem.
Nem érzek semmit, ha rájuk nézek.
Nem emlékszel a házasságodra?
Ha illúzió ez az egész,
talán az ő emléke is az?
Honnan tudod, hogy igazat mond?
A fiú valami teremtőről beszélt, aki az egészet megalkotta.
Szerinted ezt az apád hozta létre?
Akárki is volt, kell hogy legyen valami logika benne.
Valami cél.
Valami mintázatra gondolsz? Tervrajzra?
Az emlékek az agy különböző részein tárolódnak,
de az idegpályák révén mind kapcsolódnak egymáshoz.
Egy bizonyos szag sok olyan emléket idézhet fel,
amelyek kapcsolódnak hozzá.
És talán ez is ilyesmi…
Az agy valamiféle utánzata,
és a részei kapcsolódnak egymáshoz.
Mi történik?
Menjünk tovább!
A francba!
Mozog.
Mi ez?
Gyorsan! Erre!
Állj!
Gyerünk! Gyorsan!
Hová tűntek?
Hé!
Lehet, hogy igaza volt a doktornőnek.
Bármi is ez, én leszállok erről a hajóról.
Biztos van kiút.
Várjon, hová megy? A többieket is elvesztettük!
Keressük meg a doktornőt és a kapitányt!
Még ha a szimulációban ki is törlünk emlékeket,
az érzékeink akkor is reagálnak a kapcsolódó impulzusokra.
Az elméd talán nem emlékszik arra, ami odabent történt,
de a tested igen.
Megmutatom az igazságot.
Bízz bennem!
Foglalj helyet!
Tudom, hogy szerinted anyád az, aki idebent rekedt.
Ez nem az ő börtöne.
Hanem a tiéd.
Lehet, hogy fájni fog.
Mindenképpen meghal, Maura.
Maura?
Anya?
Apa?
Tudod, hogy ez nem helyes.
Miért nem hallotok?
Anya, mi folyik itt?
- Anya! - Kérlek!
- Engedd el!
Anya!
- Nem megy. - Anya, kérlek!
Anya, kérlek, ne!
- Ne aggódj, édesem! - Ne, anya, légy szíves!
- Ne félj! - Ne!
- Ígérem, hogy elfelejted. - Kérlek, ne!
Az egészet elfelejted majd.
Csak így maradhatunk együtt.
Kérlek, ne!
Ne!
Kérlek, ne!
Láttad az igazságot, ugye?
Azért rekedtél a szimulációban, hogy anyád életben tarthasson.
Hazudsz. Ez nem az én emlékem.
Te ültetted az agyamba.
A te korodban egyszer anyád…
talált nálam egy dolgozatot Platón barlangallegóriájáról.
Túl fiatal volt még, hogy megértse ezt az elvont platóni fogalmat,
mégis újra és újra elolvasta.
Egy bizonyos gondolat
felforgatta a világlátását.
E nézet szerint a tudásunk korlátozott,
és soha nem tudhatjuk, hogy a dolgok tényleg azok-e, aminek tűnnek.
Álmodunk, és nem vagyunk tisztában a dolgok valódi természetével.
Egy este anyád azt mondta nekem:
„Ha igaz, ami mellett Platón érvel,
honnan tudhatjuk bármiről, hogy valóságos-e?
Honnan tudjuk, hogy a tényleges valóság
nem az életünkön kívül található-e?”
Súlyos gondolat volt ez egy ilyen idős lánytól.
Ránéztem, és azt kérdeztem:
„Az nem maga az Isten?
A valóságunk teremtője?”
Egy pillanatra elgondolkodott.
Majd azt felelte:
„De akkor az a világ a valódi, amiben Isten él,
mi pedig csak a babaháza vagyunk.
És akkor ki teremtette Istent?
Ugyanez folytatódik vég nélkül?”
Bizonyos értelemben ez is egy babaház.
Ami neked készült.
Hazudsz.
Ezt apád akarja elhitetni veled.
De ő az, aki hazudik.
Mindketten hazudnak.
Ugyanakkor van kiút.
A kulcs pedig anyádnál van.
ÉBREDJ
Az ajtók… Hol vannak az ajtók?
Nincsenek ajtók. Hová tűntek?
Ott egy.
Gyorsan, erre!
Nem!
Hé! Hé, te!
Kérlek, várj meg!
Gyere!
Várj meg!
Hol vagyunk?
Nem értem.
Nem értem, mi történik.
Nem… Ne!
Ne!
Hol vagyunk?
Ez nem lehet igaz.
Uram!
Betört a fő rendszerbe.
A szimuláció felépítését próbálja módosítani.
Átformálja a dolgokat, hogy elfedje a nyomait.
Úgy próbálja felébreszteni, hogy ne férjünk a kulcshoz.
Örökre itt rekednénk.
Keresse meg Maurát! Kell az a kulcs!
Igen, uram.
Van benne valaki?
Hol vagyunk?
Hogy kerültünk ide?
Segíts!
- Clémence! - Onnan jön.
Nem akarok meghalni.
Nem akarok.
Nem akarok meghalni.
- Ling Yi! - Mei Mei?
Engedj ki innen!
Ne!
Hé! Ne menj el!
Ne menj el! Segíts!
Miért piszkálod a kódot?
Az egész programban elterjeszted a vírust.
Mit próbálsz elrejteni?
Ramiro!
- Ángel! - Ramiro, kérlek, segíts!
Nem értem. Hogyhogy élsz?
És miért vagyok itt?
- Clémence! - Lucien?
Segíts!
Kiszedünk onnan!
Olek?
Nyugalom!
- Nem akarok… - Minden rendben lesz.
Olek!
Istenem!
Gyerünk!
El kell tűnnünk!
Apád bolond.
Ha megpróbálja feltörni a kódot, megsemmisíti a szimulációt.
Azt hiszed, fontos vagy apádnak.
Pedig ezt nem érted, hanem anyádért teszi.
Ha választania kellene kettőtök között,
mindig mellette döntene.
Az emlékeink kapcsolódnak egymáshoz.
Hogy csinálja ezt az apád?
Hogy jutott be az agyunkba?
Nem tudom.
De tett valamit az emlékezetemmel.
Abban az épületben.
Olek?
Olek!
Hogy kerültél ide?
Ángel. Láttad? Lent volt a kútban, aztán…
Olek?
Látták Oleket?
Mi a baj?
Látta valaki Oleket?
Nem halt meg!
Mi?
Az előbb itt volt!
Hogyhogy itt volt?
Ángel?
- Ángel! - Hé, hová mész?
Hová megy?
Nem tudom, de arra a gépháznak kell lennie.
Gyerünk!
Nem értem.
Valahol itt van apám irodája.
Őrület. Egy rossz álom az egész.
Ez nem álom.
Daniel szimulációnak hívta, mintha valami hamis valóság lenne,
és mi benne rekedtünk.
Ez őrültség.
Az az őrültség, hogy még mindig nem értitek, miről van szó.
A helyedben nem tenném.
Te tudtad.
Végig tudtad, hogy mi ez az egész.
A kulcsot!
Nem érünk rá erre.
A szimuláció sérült.
Darabjaira hullik.
Add ide, amit kérek!
A kulcsot!
Sajnálom, kapitány.
Ne!
Nem! Gyere vissza!
Hozza vissza, kérem!
Lehetetlen.
Kérem!
Gyere vissza!
Eyk!
Kelj fel!
Az apád már vár.
Jól vagy?
Tudja, mit tettél vele.
Mit tettem veled?
Elliot, kérlek!
- Miért nem emlékszem? - Még mindig rossz kérdéseket teszel fel.
Elég! Hagyd abba!
A lányod vagyok! Miféle apa képes ilyesmire?
A kulcs.
Megvan?
Figyeltél engem.
Egész idő alatt.
Ezért küldte Ciaran a levelet. Rájött, mit tettél.
Hol van a bátyám?
Mit tettél Ciarannel?
Hidd el, miatta érdemes a legkevésbé aggódnod.
Elég a kibaszott játékaidból! Áruld el, mi folyik itt!
Mi történik?
Hogy csináltad ezt?
Aki e világra születik, az vagy kutat vagy kitér.
Kitérőnek lenni színtiszta öröm.
A kutató viszont
kizárólag fájdalmat érez.
Minden ajtót kinyit, nem hátrál meg a sötétség elől,
mert egyre hajtja, űzi a tudásvágy.
A bátyáddal ellentétben te arra születtél, hogy kutass.
Bár ne így történt volna!
Próbáltad elűzni a fájdalmat,
de csak tovább fokoztad.
Elég!
Ez csak a te beteges machinációd.
Többet nézel ki belőlem, mint érdemelném.
Ez nem az én beteges machinációm.
Hanem a tiéd.
Te vagy a teremtő.
Hazudsz. Ez nem igaz.
Te hoztad ezt létre.
A férjeddel együtt. A te műved.
Te erőltetted rá mindenkire.
Miattad rekedt mindenki ebben a hurokban.
Most elhagyom ezt az átkozott helyet.
Neked pedig ideje ismét felejtened.
Akármit is mondott, nem igaz! Ezt nem én hoztam létre.
Nem én hoztam létre!
Nem én voltam!
Ne félj!
Ne!
Az egészet el fogod felejteni.
Mint korábban mindig.
Teszek róla, hogy örökre itt maradj.
Ángel?
Ez nem lehet igaz.
Ideje felébredni.
Miért nem működik?
Megváltoztatta a kódot.
Sérült szimuláció.
Mi történik?
A szimuláció törlése indul.
Tíz, kilenc, nyolc,
hét, hat,
öt, négy,
három, kettő,
egy, nulla.
Sikerült.
Nem kezdődött újra.
Hol vagyok?
Ez a valóság?
Nem.
Ez az első szimuláció, amit alkottunk.
A második otthonunk volt.
Ezt mi hoztuk létre?
Miért nem emlékszem rá?
Az most nem fontos.
Miért vagyok itt?
Egy szimulációban minden tárgy csupán a kód megnyilvánulása.
Puszta látszat, mint minden más.
Kicseréltem az értékeiket.
Átprogramoztam őket.
Ezúttal az injekció nem az emlékeidet törölte ki,
hanem idehozott.
Kicseréltem a tárgyakat.
Apád piramisa használhatatlan.
Ahogy a kulcs is.
ÉBREDJ
Most már a jegygyűrűd tartalmazza a kilépési kódot.
Ezúttal…
kijutsz innen.
A bátyád
átvette a program irányítását, amíg idebent voltál.
Hogy mit csinált?
Mindent ő irányít.
Már többször is megpróbáltalak kihozni innen.
Azt hittem, az apám irányít…
Ő is itt rekedt, mint a többiek.
Nem tudom, hogy a bátyád mikor jön rá, hogy mit tettem…
de most menned kell.
Sokkal többről van szó, mint hinnéd.
Muszáj felébredned.
Meg kell őt állítanod,
különben minden elveszik.
Ott leszel, amikor felébredek?
Mindig.
Mindig ott leszek.
REMÉLJÜK, HAT A KÁVÉD, MIRE BEÜT A VALÓSÁG.
„Prometheus-projekt…”
TÚLÉLŐKÜLDETÉS, CÉL: 42.043240-44.375760
UTASOK: 1423
LEGÉNYSÉG: 550
DÁTUM: 2099. OKTÓBER 19.
Üzenet fogadása.
SZIA, HÚGOM!
ÜDV A VALÓSÁGBAN!
A feliratot fordította: Marik Gábor