PRADŽIA
GRUODŽIO 30-OJI LOS ANDŽELAS / NIUJORKAS
VASARIO 9-OJI FINIKSAS
MARKAS
ROUZĖ
Taip, ko?
Ačiū Dievui.
Atsiprašau. Atleisk, kad skambinėjau kaip maniakė.
Taip, tikrai.
Aš... Tu tiesiog išvažiavai.
Aš nesupran... Kur tu?
Man reikėjo pasivažinėti. Aš - kažkur dykumoje.
Velnias, ranka kraujuoja.
Atleisk, brangusis.
O Dieve, tu dėl to nekalta.
- Aš labai atsiprašau. - Ir aš turėjau būti atsargesnis.
Jaučiuosi kalta. Tu taip įsiutai.
Taip, o kokios reakcijos tikėjaisi?
Aš maniau, kad apsidžiaugsi.
Aš tik... Negaliu tuo patikėti.
Mano sesuo buvo teisi.
- Puiku. Gerai. - Ji sakė, kad taip nutiks.
Tu jai jau pasakei?
Taip. Atsiprašau.
Rouze, mes susitarėme neturėti vaikų.
Iš esmės tai buvo pirmas dalykas, dėl kurio susitarėme per pirmą pasimatymą.
Turiu galvoje, visada juokdavomės iš kitų porų su jų...
Šūdas, atleisk, negaliu.
Rouze, aš negaliu būti tėvu. Tu tą žinai.
Markai, tu myli mane?
Aišku, kad myliu.
Tada grįžk namo ir pasikalbėkime apie tai.
Aš stoviu kieme,
lauksiu visą naktį, jei reikės, kol sugrįši.
Gerai?
Prašau.
Ne. Aš negaliu.
Dabar turiu pabūti vienas. Atleisk, negaliu apie tai galvoti.
Prašau, nepalik manęs šitaip.
- Šūdas, Markai. - Negaliu dabar apie tai galvoti.
- Man tavęs reikia. - Negaliu.
Rouze. Rouze?
Taip, atsiprašau. Pravažiavau pro palydovines antenas.
- Turbūt tai... - Markai?
Prašau, nereikia.
Kur tu?
Aš tau sakiau. Važiuoju per dykumą.
Važiuoju į pietus. Apie 10.00 val. vakaro būsiu Tusone
ir, greičiausiai, apsistosiu pas Endį.
Aš taip nerimavau.
Iškviečiau policiją, Markai. Tau viskas gerai?
Tu iškvietei... policiją?
Pamaniau, kad patekai į avariją ar užsimušei, po galais.
Ką?
Sekundėlei dingo ryšys. Pamanei, kad patekau į avariją?
- Kodėl visada taip dramatizuoji, Rouze? - Dramatizuoju?
Tavęs nėra jau tris suknistas dienas, Markai.
Ne.
Kaip suprasti „ne“?
Rouze, klausyk, aš suprantu.
Tau taip pat sunku, gal aš dabar elgiuosi savanaudiškai,
bet, kad ir ką bandai padaryti, nereikia.
Ką, tavo manymu, aš bandau padaryti?
Nežinau, bet kalbi kaip pamišėlė.
Pamišėlė?
Gerai, pasakiau tau, kad laukiuosi,
tu trenkei į garažo duris, įsėdai į mašiną ir išvažiavai.
Negalėjau tau prisiskambinti iki dabar, praėjus trims dienoms,
ir čia aš - pamišėlė?
Rouze, vis dar sekmadienis.
Išvažiavau iš namų prieš pusvalandį.
- Šiandien - trečiadienis, Markai. - Ką...
Kas tau, po galais, darosi?
Tu mane gąsdini.
Gerai, ar sesuo tave primokė?
Prakeikta Džoana.
Gerai, nustok skambinėti kas minutę, velniai rautų.
Markai?
- Mama? - Markai, čia tu?
Atsiprašau, maniau, kad... Ką tik kalbėjau su Rouze.
- Vaikeli mano. - Tau viskas gerai?
Brangusis, dabar jau geriau, kai žinau, kad tau viskas gerai.
- Kas tau nutiko? Kur tu? - Nieko.
Mama, nurimk, gerai?
Rouzė laukiasi, todėl... Tai ir viskas.
Žinau, branguti.
Ji tau jau pasakė?
Branguti. Jai nereikėjo sakyti. Pastebėjau.
Jau ketvirtas nėštumo mėnuo, Markai.
Ką čia kalbi, mama?
Šiandien mačiau Rouzę, ji turi didelį, gražų pilvą.
- Ji labai liūdi. - Kas per vel...
Noriu pasakyti, ji labai tavęs ilgisi, bet...
Mama, aš važiuoju į Tusoną.
Kelias dienas pagyvensiu pas Endį.
Tik kelias dienas, kol atgausiu pusiausvyrą, gerai?
Turiu marias laiko nuspręsti, ką daryti, gerai?
Ji sakė, kad laukiasi tik keturias savaites.
Keturias savaites, ne mėnesius.
Savaites.
Apgręžk automobilį.
Ne, mama, tu paprasčiausiai nesupranti.
Aš nesuprantu?
Puikiai žinau, ką ta mergina išgyvena.
- Išauginau tave viena. - Klausyk, aš negaliu... Mama?
- Brangusis, tavęs nėra keturis mėnesius. - Mama? Tik... Viskas, viso.
Labas, čia Endrius iš „Endriaus IT“.
Dabar negaliu atsiliepti, todėl palikite žinutę.
Labas, brolau, čia aš. Markas.
Tikiuosi, šįvakar neini į pasimatymą su gražuole,
nes aš miegosiu ant tavo sofos.
Biče, ką tik žiauriai susipykau su Rouze.
Ir ji...
Ji laukiasi.
Ir aš negaliu.
Aš paprasčiausiai... Negaliu taip įsipareigoti, supranti?
Pažadėti ką nors mylėti amžinai,
kai mano paties tėtis nepajėgė manęs mylėti net dvi minutes.
Žodžiu, man dabar reiktų draugo.
Keliai čia gana tušti, seni,
todėl tikriausiai atvažiuosiu apie 10.00 val. vakaro, gerai?
Netrukus susitiksime, seni.
Labas, biče.
- Markai? - Taip, biče, atleisk,
ką tik palikau tau žiauriai liūdną žinutę telefone.
Aš tik paklausiau, ar galėčiau
- pagyventi pas tave. - Ką čia išdarinėji, Markai?
Kas nutiko, seni?
Žinojau, kad nenori vaikų, bet niekada...
Niekada nemaniau, kad būsi vienas iš tų bičų.
- Kokių bičų? - Tų, kurie pabėga.
Kas sakė, kad pabėgau?
Šiandien, ką tik sužinojau, kad ji laukiasi ir noriu pabūti vienas.
Pravėdinti galvą. Žinai, kad negaliu taip paprastai prašyti pasidaryti abortą.
Tiesą sakant, nemanau, kad...
Abortą? Pala, stok, Markai.
Kūdikis gimė prieš pusmetį.
Persikrausčiau atgal į Finiksą, kad padėčiau tavo žmonai, seni.
Buvau šalia, kai jis gimė.
O varge.
Rimtai? Ką, ir tu? Liaukis. Nereikia.
Ko nereikia? Apie ką tu kalbi?
Seni, kaip gali...
Biče. Liaukis, seni, tai šlykštu.
Kaip galėjai susimokyti su jomis?
Jomis? Kas tos jos?
Jos, suknista Džoana ir nežinau.
Ji panašiai pasielgė su Robu, pameni?
Visi turėjome skambinti jam kasdien tuo pačiu metu
ir tai kažkaip turėjo pagelbėti jam atprasti nuo narkotikų.
Žinau, kad tai - dar vienas iš jos beprotiškų metodų.
- Netiesa. - Taip, tiesa.
- Ir jis neveikia. - Netiesa.
Pasakysiu, kodėl, nes žinau, kad tai - visiška nesąmonė.
Tai tik verčia važiuoti ir nesustoti, kad mane kur, biče.
Markai, aš dažnai kalbu su Džoana.
Ir ji vienintelė iš mūsų tiki tavo paistalais.
- Mano paistalais? - Taip.
Džoana sako, kad nemeluoji sakydamas, jog ką tik išvažiavai iš namų.
Ji sako, kad tave kamuoja kažkokia liga,
kai važiuodamas vienas arba... Nežinau.
Ji mano, kad kažkas tai išprovokavo, supranti?
Ir tu staiga įtikėjai, kad išgyveni tą pačią dieną.
Rimtai? Kokią dieną?
Dieną, kai sumovei savo gyvenimą, Markai.
Dieną, kai išvažiavai į dykumą, palikęs nėščią žmoną.
Ne, Endi. Liaukis, seni. Baik.
Kokia šiandien diena?
Pasakyk, kokia šiandien diena.
Šiandien... Sekmadienis. Sekmadienis, vasario 9-oji.
Išvažiavau iš namų prieš pusvalandį, nebuvo jokio kūdikio.
Pažiūrėk į telefono ekraną.
Kokia data ten užrašyta?
Biče, aš vairuoju. Net nežinau...
Prašau. Markai, perskaityk, kas ekrane.
Po perkūnais. Gerai, sekundėlę. Jėzau.
Akivaizdu, čia rašo...
Ne. Gerai.
Tai... Kaip tu...
Tai gana gudru, seni. Kaip tą padarei?
Aš nieko nepadariau.
Ne, tu tik pakeitei datą mano telefone.
Net metai skiriasi.
Nes taip ir yra. Markai, taip ir yra.
Ne, netiesa. Jūs visi bandote mane supainioti.
Markai, aš tave myliu.
Tikrai myliu ir išties džiaugiuosi, kad pagaliau atsiliepei.
Bet dabar tu turi vaiką, žmogau.
Ir labai gražią žmoną, kuriai labai reikia, kad grįžtum.
Taigi, kad ir kur bebūtum, apsuk mašiną ir grįžk pas juos namo.
Esu tikras, kad dar ne vėlu viską sutvarkyti.
Klausau?
Endi? Girdi mane? Endi?
Markai? Čia tu?
Mama? Tu su Endžiu?
O, vaikeli.
Vaikeli mano.
Tau viskas gerai?
- Paskambinau tau... - Mama.
...nes praėjo lygiai penkeri metai nuo tada, kai kažkas girdėjo tavo balsą.
Tai buvo tavo draugas, Endis.
Ką tik kalbėjau su Endžiu.
Tau viskas gerai?
Markai, mano sveikata pašlijo po to, kai dingai prieš visus tuos metus.
Susirgau. Labai susirgau, branguti.
Aš nenoriu tavęs trukdyti, bet gal nebus kitos progos pasakyti, kad...
Ką pasakyti?
Žinau, kodėl pabėgai nuo savo šeimos.
Dėl savo tėvo.
- Dėl to, kad jis paliko mus, kai gimei. - Mama.
Paklausyk manęs.
Tavo tėvas nežinojo, kad laukiuosi.
Pala, ką?
Jis tarnavo armijoje.
Tądien, kai sužinojau, kad laukiuosi, jis išvyko į tarnybos vietą
ir aš nesiryžau jam pasakyti.
Po kelių savaičių jis žuvo per nelaimingą atsitikimą.
Ką tu sakai, mama? Aš...
Tu pradėjai apie jį klausinėti nuo mažų dienų,
todėl pasakiau, kad jis ieško nuotykių keliaudamas po pasaulį
ir kada nors gali grįžti namo.
Tu buvai tik vaikas, ta istorija tave labai pradžiugino.
Kartais pasakodavai draugams, kad jis - archeologas.
Po to jis buvo astronautas arba kino žvaigždė.
Kaip tavo širdis pageidaudavo.
Kaip galėjau tai iš tavęs atimti?
Mama.
O vieną dieną tu nustojai klausinėti.
Kaip tu galėjai?
Žinojau, kad tėvas būtų mylėjęs tave iš visos širdies,
nes tu esi geras žmogus, Markai.
Girdi mane? Tu - geras žmogus.
Markai?
Sūneli, girdi mane?
Markai!
Šūdas!
Šūdas.
Dieve, ką aš darau? Ką aš darau?
Mama? Girdi mane?
Mama?
Geriau būtum pasakiusi tiesą jau seniai.
Tikrai. Bet aš suprantu.
Dabar, kai žinau, kad jis miręs, aš tik...
Man dėl to labai liūdna.
Man dėl to žiauriai liūdna.
Mama, nežinau, ar girdi,
bet aš... Aš apgręšiu automobilį.
Paskambinsiu žmonai ir pasakysiu, kad grįžtu namo.
- Klausau? - Labas.
Taip?
Atsiprašau, ar... Aš ieškau Rouzės.
Ne. Nėra čia jokios Rouzės, žmogau. Čia Chesusas.
Čia numeris 555-0133?
Taip, tai mano numeris.
Šūdas. Gerai.
Baik.
Endis klauso.
Endi, biče. Čia aš, Markas.
Tik neišsigąsk ar panašiai, prašau.
Klausyk, prieš kelias minutes pasakei man,
kad gal dar turiu laiko viską ištaisyti.
Jėzau Marija, Markai.
Žinau, pasakysi, kad praėjo jau daug metų.
Bet man tai nutiko ką tik.
Dabar aš važiuoju namo, noriu, kad žmona tai žinotų.
Markai. Aš nežinau, kaip tau pasakyti.
Bet Rouzė seniai su tavimi išsiskyrė.
Tave oficialiai paskelbė mirusiu, seni.
Po tavo motinos laidotuvių,
mes visi manėme, kad į jas atvažiuosi.
O kai neatvažiavai, tai buvo paskutinis lašas.
Dabar Rouzė turi naują gyvenimą.
Kiek laiko praėjo?
- Apie ką tu kalbi? - Nuo paskutinio mūsų pokalbio.
Šūdas, Markai, nežinau, seni.
Pasakyk.
Džulijanui šiandien sukanka 12-a.
Dabar švenčiame jo gimtadienį.
Džulijanui?
Jis - tavo sūnus.
Džulijanas - tavo sūnus.
Aš turiu sūnų?
Biče, paklausyk, negali ir toliau šitaip elgtis.
Negali atsirasti kas kelerius metus ir viską velniškai sujaukti, seni.
Sakyk, prašau, ar Rouzė yra? Ji ten, su tavimi?
Gal gali perduoti jai telefoną, prašau?
Ne, nemanau, kad tai - gera mintis.
Aš tik turiu jai kai ką pasakyti. Prašau.
Gerai. Tebūnie.
Ei. Taip, čia jis. Čia Markas.
- Klausau? - Rouze, čia aš.
Aš tik noriu, kad žinotum, jog myliu tave.
Ir aš atsiprašau. Labai atsiprašau.
Atsiprašau, kad taip su tavimi pasielgiau.
Aš labai išsigandau. Be galo išsigandau.
Aš grįžtu namo, gerai?
Markai, nereikia, prašau.
Aš privalau.
Klausyk, jei po 12-os metų staiga sugalvojai,
kad nori susipažinti su sūnumi,
žinai, kad aš tau netrukdysiu, bet ne šiandien.
Tik ne šitaip, ne vidury sumauto gimtadienio.
Tu vis dar mane myli?
Aš...
Prašau.
Dabar aš ištekėjusi už Endžio.
Ką?
Jis mane palaikė, kai tu pradingai, taip jau nutiko.
Be to, jis...
Alio? Markai, girdi mane?
Mano ranka.
Alio?
Nesvarbu. Būsiu namie po kelių minučių, gerai?
Bet nesijaudink, neateisiu į gimtadienį,
nes ką tik supratau, kad ranka vis dar kraujuoja.
- Tavo ranka? - Mano dešinė ranka.
Dabar į ją žiūriu.
Vis dar skauda nuo smūgio į garažo duris,
kai ne per seniausiai tave palikau.
Nesuprantu, ką tu sakai.
Tai reiškia, kad kur bebūtum, esi kitame laike, vietoje ar panašiai.
Bet kai grįšiu namo, žinau, kad būsi tik tu,
lauksi manęs mūsų kieme, kaip ir žadėjai.
Praėjo jau 12-a metų, Markai.
Tau - gal, bet ne man.
Po kelių minučių grįžęs namo sužinosiu, ar esu teisus.
Tu sudaužei man širdį, Markai.
Aš labai tave mylėjau.
Bet, prašau, dabar negrįžk.
Prašau, Markai.
Rouze.
Rouze!
Rouze, aš beveik grįžau. Palauk dar minutėlę, gerai?
Dar minutėlė, ir įsuksiu į mūsų kiemą.
Alio?
Čia Markas?
Taip.
Aš - Džulijanas.
Aš - Rouzės Volš sūnus.
O Dieve.
Aš net nežinau, ar čia tikrai tu ar...
ar koks nors bičas, turintis seną mano tėvo telefono numerį, ar...
Ne, čia aš.
Tiek kartų rinkau šitą numerį, aš...
Atsiprašau, kad nebuvau šalia.
Nuoširdžiai atsiprašau.
Dovanok.
Taip...
Klausyk...
Jei vieną dieną netyčia užsimanytum...
išlenkti po bokalą alaus... Aš tik...
Aš tik pamaniau, kad turėčiau pasakyti... Aš būčiau nieko prieš.
Džulijanai, paklausyk.
Mes išgersime to alaus, gerai?
Mes visa tai padarysime. Ir dar daug kitų dalykų.
Girdi mane?
Pažadu. Daugiau niekada tavęs nebenuvilsiu.
Padarysiu viską, kas mano jėgose,
kad būtum laimingiausias žmogus pasaulyje.
Prisiekiu.
Man tinka.
Bet prieš tai turiu susitikti su tavo mama, gerai?
Nes manau, kad ji manęs laukia.
Taip. Gerai.
Myliu tave, sūnau.
Ir aš tave myliu, tėti.
Gerai.
Aš namie.
- Sėkmės. - Ačiū. Iki.
Rouze, aš namie. Rouze?
Subtitrus vertė: Sandra Siaurodinė