30 DECEMBER LOS ANGELES / NEW YORK
9 FEBRUARI PHOENIX
Ja, vad är det?
Tack och lov.
Förlåt. Förlåt att jag har ringt som en galning.
Ja, det har du.
Jag... Du bara stack.
Jag förstår inte... Var är du?
Jag behövde köra en sväng. Jag är i öknen nånstans.
Fan, handen blöder.
Jag är ledsen, raring.
Jösses, det är inte ditt fel.
-Jag är ledsen. -Jag borde ha varit försiktigare.
Det känns som mitt fel. Du blev så arg.
Ja, hur ska jag reagera?
Jag trodde... att du skulle bli glad.
Jag kan inte... Jag kan inte fatta det här.
Min syster hade rätt.
-Toppen. Okej. -Hon sa att det skulle hända.
Har du redan sagt det?
Ja. Jag beklagar.
Rose, vi sa ju att vi inte skulle ha barn.
Det var i princip det första vi bestämde, vid första dejten.
Vi skrattade åt alla andra par och deras...
Fan, förlåt, jag kan inte.
Jag kan inte bli pappa. Det vet du.
Mark, älskar du mig?
Självklart.
Så kom hem så får vi prata om det.
Jag står på uppfarten,
och jag väntar hela natten om jag måste, tills du är tillbaka.
Okej?
Snälla.
Nej. Jag kan inte.
Jag måste vara för mig själv ett tag. Jag klarar inte det här.
Snälla, lämna mig inte så här.
-För fan. -Jag orkar inte med det här.
-Jag behöver dig. -Jag kan inte.
Rose. Rose?
Ja, beklagar. Jag körde förbi några paraboler.
-Det var väl... -Mark?
Gör inte så här.
Var är du?
Jag kör genom öknen, som jag sa.
Jag kör söderut. Jag når Tucson vid tiotiden,
och jag slaggar nog hemma hos Andy.
Jag var så orolig.
Jag ringde polisen, Mark. Är allt bra?
Ringde du... polisen?
Jag trodde att du var i en olycka eller död.
Va?
Linjen bröts ett ögonblick. Trodde du att det var en olycka?
-Varför är du så melodramatisk? -Melodramatisk?
Du har för fan varit borta i tre dagar, Mark.
Nej.
Vadå "nej"?
Rose, jag fattar.
Det här är jobbigt för dig, och jag kanske är självisk nu,
men vad du än håller på med, så sluta.
Vad... Vad tror du att jag försöker göra?
Jag vet inte, men du låter galen.
Galen?
Jag talade om att jag är gravid,
och du slog näven i garagedörren och åkte iväg i bilen.
Jag har inte lyckats nå dig förrän nu, tre dagar senare,
och jag är galen?
Rose, det är fortfarande söndag.
Jag åkte för en halvtimme sen.
-Det är onsdag, Mark. -Va...
Vad fan är det med dig?
Du skrämmer mig.
Ligger din syster bakom det här?
Jävla Johanna.
Du måste sluta ringa hela jävla tiden.
Mark?
-Mamma? -Mark, är det du?
Förlåt, jag trodde det var... Jag talade nyss med Rose.
-Kära du. -Mår du bra?
Jag mår bättre nu när jag vet att du mår bra.
-Vad har hänt dig? Var är du? -Inget.
Mamma, lugna ner dig.
Rose är gravid, så... är det.
Jag vet, raring.
Har hon redan berättat?
Raring. Hon behövde inte berätta. Jag märkte det.
Hon är i fjärde månaden, Mark.
Vad menar du, mamma?
Jag träffade Rose idag och hon har en rund, fin mage.
-Hon är så ledsen. -Vad i...
Hon saknar dig så mycket, men...
Mamma, jag kör till Tucson.
Jag bor hos Andy några dagar.
Bara några dagar, tills jag får ordning på tankarna.
Jag har gott om tid att besluta vad jag ska göra.
Hon har bara varit gravid i fyra veckor, sa hon.
Fyra veckor, inte fyra månader.
Veckor.
Vänd bilen genast.
Nej, mamma, du... Du förstår inte.
Förstår jag inte?
Jag vet precis vad hon går igenom.
-Jag uppfostrade dig ensam. -Jag klarar inte det här...
-Du har varit borta i fyra månader. -Det räcker. Hej då.
Hej, det här är Andrew på Andrew's IT.
Jag kan inte svara just nu, så lämna meddelande.
Hej, det är jag. Mark.
Jag hoppas att du inte har en het dejt ikväll,
för jag tänkte slagga på din soffa.
Jag och Rose har grälat.
Och hon...
Hon är gravid.
Och jag kan inte.
Jag kan... Jag klarar inte det här, du vet.
Lova att älska nån hela livet,
när min egen pappa inte kunde älska mig i två minuter.
Hursomhelst kunde jag behöva en vän just nu.
Det är nästan ingen trafik,
så jag är nog framme hos dig vid tiotiden, om det går bra.
Vi ses snart.
Tja.
-Mark? -Ja, förlåt, kompis.
Jag lämnade just ett sorgligt meddelande på din telefonsvarare.
Jag frågade om jag kunde
-slagga hemma hos dig. -Vad fan, Mark?
Vänta, vad är det?
Jag visste att du inte ville ha barn, men...
...jag trodde inte att du var en sån.
-Vad menar du? -En som bara sticker.
Vem har sagt att jag sticker?
Jag fick veta idag att hon är gravid, jag behöver vara ensam,
rensa tankarna. Jag kan inte bara be henne göra abort.
Och ärligt talat tror jag inte...
Abort? Vänta lite nu, Mark.
Barnet föddes för sex månader sen.
Jag flyttade tillbaka till Phoenix för att hjälpa din fru.
Jag var där när han föddes.
Lägg av.
Ska du också hålla på så där? Sluta nu.
Hålla på? Vad pratar du om?
Hur kan du...
Kom igen nu, det här är inte klokt.
Hur kan du bara spela med dem?
Vadå? Vilka dem?
Dem, den jävla Johanna och nån.
Som det hon gjorde mot Rob, du minns.
Alla måste ringa honom varje dag vid en viss tid,
och det skulle få honom drogfri.
Det här är bara ännu ett av hennes sjuka påhitt.
-Det är det inte. -Jo.
-Och det funkar inte. -Nej.
För det är en massa jävla skitsnack.
Det får mig snarare att vilja köra vidare.
Mark, jag pratar ofta med Johanna.
Hon är faktiskt den enda här som tror på ditt larv.
-Mitt larv? -Ja.
Johanna tror inte ens att du ljuger när du säger att du nyss åkte hemifrån.
Hon säger att du lider av nån störning
där du kör omkring ensam och... Jag vet inte.
Hon tror att nåt utlöser det.
Och du är övertygad om att du återupplever samma dag.
Jaså? Vilken dag?
Dagen du förstörde ditt liv, Mark.
Dagen du körde ut i öknen och lämnade din gravida fru.
Nej, Andy. Kom igen. Sluta.
Vilken dag är det?
Säg vilken dag det är.
Det är... söndag. Söndag den 9 februari.
Jag åkte hemifrån för en halvtimme sen, och då fanns inget barn.
Titta på din mobiltelefon.
Vilket datum står där?
Jag kör bil, jag...
Snälla Mark. Läs på bildskärmen.
Fan också. Okej, ett ögonblick.
Den visar förstås...
Nej, nej, nej. Okej.
Det... Hur...
Det där var skickligt. Hur bar du dig åt?
Jag har inte gjort nåt.
Jo, du har ändrat datum på min mobil.
Även året är annorlunda.
Ja, för det är det, Mark.
Inte alls. Ni försöker förvirra mig.
Mark, jag älskar dig.
Det gör jag verkligen, och jag är glad att du äntligen ringde.
Men du har ett barn nu.
Och en underbar fru som verkligen behöver dig.
Så var du än är, vänd bilen och kör hem till dem.
Än hinner du ställa allt tillrätta.
Hallå?
Andy? Är du där? Andy?
Mark? Är det du?
Mamma? Är du hos Andy?
Åh, min älskling.
Min älskling.
Mår du bra?
-Jag ringde... -Mamma.
...för idag för fem år sen var sista gången nån hörde din röst.
Det var din vän, Andy.
Jag pratade nyss med honom.
Mår du bra?
Mark, jag har inte varit frisk sen du försvann för flera år sen.
Jag blev dålig. Riktigt dålig, raring.
Jag vill inte besvära dig, men jag kanske inte får en chans till att säga att...
Säga vad?
Jag vet varför du flydde från din familj.
Det var på grund av din far.
-För att han lämnade oss när du föddes. -Mamma.
Lyssna på mig.
Din far visste inte att jag var gravid.
Vänta, vadå?
Han... han var i armén.
Han åkte ut i fält samma dag som jag fick veta att jag var gravid,
och jag hade inte hjärta att berätta för honom.
Han dog i en olycka några veckor senare.
Vad är det du säger, mamma?
Du var så liten när du började fråga om honom,
så jag sa att han var ute på äventyr nånstans ute i världen
och skulle komma hem en dag.
Du var bara barnet, och den historien gjorde dig lycklig.
Ibland sa du till dina vänner att han var arkeolog.
Senare var han astronaut eller filmstjärna.
Sånt som gjorde dig glad.
Hur kunde jag ta det ifrån dig?
Åh, mamma.
Men så en dag frågade du inte mer.
Hur kunde du?
Jag vet att din far skulle ha älskat dig av hela sitt hjärta,
för du är en bra människa, Mark.
Hör du det. Du är en bra människa.
Mark?
Vännen, är du där?
Mark!
Fan!
Fan.
Herregud, vad håller jag på med?
Mamma? Är du där?
Mamma?
Du borde ha talat om sanningen för länge sen.
Men jag förstår.
Nu när jag vet att han är död...
Det... det gör mig så ledsen.
Det gör mig så jävla ledsen.
Mamma, jag vet inte om du hör det här,
men jag ska... jag ska vända bilen.
Jag ska ringa min fru och säga att jag kommer hem.
-Hallå? -Hej.
Ja?
Ursäkta... Jag söker Rose.
Nej, här finns ingen Rose. Jag heter Jesus.
Är det här 555-0133?
Ja, det är mitt nummer.
Oj, jäklar. Okej.
Sluta.
Ja, Andy här.
Andy, det är jag, Mark.
Flippa inte ut eller nånting, snälla du.
Du sa för några minuter sen
att jag ännu kan hinna ställa allt tillrätta.
Gode Gud, Mark.
Du kommer att säga att det var flera år sen.
Men det hände nyss för mig.
Jag kommer hem nu, och min fru måste få veta det.
Mark, jag... Jag vet inte hur jag ska kunna säga det.
Rose begärde skilsmässa för flera år sen.
Du var officiellt dödförklarad.
Efter din mors begravning...
Vi trodde att du skulle komma till den.
Men det gjorde du inte, och det var slutet.
Rose har ett nytt liv nu.
Hur lång tid har gått?
-Vad menar du? -Sen vi pratade senast.
Fan, Mark, jag vet inte.
Säg det.
Julian fyller 12 idag.
Vi firar hans födelsedag just nu.
Julian?
Din son.
Julian är din son.
Har jag... Har jag en pojke?
Hör på nu. Du kan inte hålla på så här.
Du kan inte dyka upp med flera års mellanrum och skapa en massa problem.
Snälla, är Rose där? Är hon där med dig?
Får jag prata med henne, snälla?
Nej. Det är nog ingen bra idé.
Jag måste säga henne en sak. Snälla.
Okej då.
Hej. Ja, det är han. Det är Mark.
-Hallå? -Rose, det är jag.
Jag vill bara att du ska veta att jag älskar dig.
Och jag är ledsen. Så ledsen.
Förlåt att jag gjorde så här mot dig.
Jag var så rädd. Så rädd.
Jag kommer hem, okej?
Mark, gör inte det.
Jag måste.
Om du efter 12 år plötsligt kommer på att
du vill träffa din son,
skulle jag inte stoppa dig, men idag säger jag nej.
Inte mitt i hans födelsedagsfest.
Älskar du mig än?
Jag...
Snälla.
Jag är gift med Andy nu.
Va?
Han fanns där för mig när du försvann, och det bara hände.
Och han...
Hallå? Mark, är du där?
Min hand.
Hallå?
Okej. Jag kommer hem om några minuter.
Men oroa dig inte. Jag dyker inte upp på festen,
för jag märker att min hand blöder än.
-Din hand? -Min högra hand.
Jag tittar på den just nu.
Den är fortfarande skadad av slaget mot garagedörren
när jag åkte för några timmar sen.
Jag förstår inte vad du säger.
Det betyder att du är i en annan tid eller plats eller nåt.
Men när jag kommer hem, det vet jag, kommer jag att se dig
väntande på uppfarten, som du lovade.
Det var för 12 år sen, Mark.
För dig, kanske, men inte för mig.
När jag kommer hem om några minuter, får jag veta om jag har rätt.
Du krossade mitt hjärta, Mark.
Jag älskade dig så.
Men snälla, kom inte tillbaka nu.
Snälla Mark.
Rose.
Rose!
Rose, jag är nästan hemma. Bara en minut till.
Om en minut är jag på vår uppfart.
Hallå?
Är det Mark?
Ja.
Jag... jag är Julian.
Jag är Rose Walshs son.
Herregud.
Jag vet inte ens om det verkligen är du eller...
...bara nån snubbe som har min pappas gamla nummer, eller...
Nej, det är jag.
Jag har slagit det här numret så många gånger...
Jag är ledsen att jag inte fanns där för dig.
Det är jag verkligen.
Jag är ledsen.
Ja, eh...
Hör på...
Om du av nån anledning skulle vilja...
...träffas över en öl eller nåt, så...
...vill jag bara säga att... det vore okej för mig.
Julian, lyssna på mig.
Vi ska ta den där ölen, okej?
Vi ska göra det. Och en massa andra saker.
Hör du mig?
Jag lovar. Jag ska aldrig svika dig igen.
Och jag ska göra allt som står i min makt
för att göra dig till den lyckligaste människan på jorden.
Jag svär.
Det låter bra.
Men först måste jag åka och träffa din mamma.
För jag tror att hon väntar på mig.
Ja. Okej.
Jag älskar dig, min son.
Jag älskar dig med, pappa.
Okej.
Jag är hemma.
-Lycka till. -Tack. Hej då.
Rose, jag är hemma. Rose?
Undertexter: Bengt-Ove Andersson