Hovory
JÁ, JÁ SÁM A DARLENE
29. BŘEZNA SAN FRANCISCO
5. ČERVNA HUNTSVILLE
Policie, jak vám pomůžu?
- No… - Ano?
Zastřelil jsem ji. Volám, abych se přiznal.
Když sem někoho pošlete, tak tady počkám.
Dobře. Je ta osoba ještě naživu?
Ne.
- Jste teď u ní? - Jo.
Sedím na zemi a leží mi v klíně.
Jste si jistý, že nedýchá?
Střelil jsem ji do hlavy. Je mrtvá.
Dobře. A vaše adresa?
Byla to nehoda.
Chtěl jsem ji jen vystrašit. Nechtěl jsem…
Rozumím. Vaše adresa?
Je to… Aluza Lane 1255. Je to její dům.
Jste ještě ozbrojen?
- Ano, mám brokovnici. - Dobře. Jak se jmenujete?
Floyd. Floyd Nelson.
Floyde, musím vás požádat, abyste tu brokovnici položil a vyndal z ní náboje.
- Dobře. - Policisté jsou na cestě.
Řeknete mi, co se stalo?
Byl jsem doma.
A ona mi zavolala a hned na mě vyjela.
Začala říkat hromadu keců,
že mi sbalila věci a že si mě už nechce vzít.
To vás naštvalo. To chápu.
Říkala, že se chystaly se sestrou odjet z města a…
Já jsem ji nechtěl zabít.
Klepal jsem u ní, ale nikdo se neozýval.
Takže jsem z auta vytáhl tu brokovnici, abych ty dveře vystřelil.
Já nevěděl, že stojí za nimi.
To zní jako nešťastná náhoda.
Nebyla. Jsem vinen, rozumíte mi?
Rozumím, Floyde.
- Jak se jmenujete vy? - Prosím?
Jak se jmenujete, prosím?
Potřebuju si promluvit s člověkem.
Jmenuji se Ana.
Ana. To je hezký jméno.
Už jste tu zbraň vybil, pane?
Pane? Jste tam?
Ona… Ona mi právě teď volá.
Cože?
- Kdo? - Leží mi mrtvá v náručí.
- Haló? - Sbalila jsem ti věci.
Nechám je na verandě.
Protože víš ty co? Už na to fakt nemám energii.
Rozumíš mi? Nevezmu si tě.
Se sestrou pojedeme pryč z města.
A opovaž se sem jezdit a přemlouvat mě,
protože jsem rozhodnutá. Nevezmu si tě a s Bernice odjedeme pryč.
- S kým mluvím? - Cože?
Kdo je u telefonu?
Debile!
Jsi ožralej? Jasně, jak jinak.
Darlene? To jsi ty?
Co ti sakra je, Floyde?
Nejsi ona. Nemůžeš být. Sbohem.
- Pane Nelsone? - Já tomu nerozumím.
Právě mi z jejího čísla volal někdo, kdo zněl přesně jako ona.
Řekla mi přesně to, co mi řekla ona před pár minutama!
Někdo jí mohl vzít telefon.
- Do háje. - Pane?
Její telefon je tady. Leží tu na zemi.
- Právě se na něho dívám. - Asi tomu nerozumím.
Co se to děje?
Pane, myslím, že jste utrpěl šok.
Zachovejte chladnou hlavu a uklidněte se. Rozumíte mi?
Policisté už k vám jedou. Vybil jste tu zbraň?
Pane?
Tys můj hovor přidržel?
Darlene?
Vím, že to nechceš slyšet,
ale budeš muset. Končím s tebou, jasný?
Je s náma konec. Tentokrát to myslím vážně.
Na pohřeb mýho táty jsi přišel ožralej.
A odmítáš s tím něco dělat a já už…
- Už s tebou být nemůžu. - To ne…
Bože.
- Bože, co se to děje? - Zůstaňte na lince
- se mnou. Floyde? - Jo.
Je ta žena, kterou jste zastřelil, určitě vaše snoubenka?
- Co? - Říkal jste,
že jste ji přes dveře střelil do hlavy brokovnicí.
Předpokládám, že je zohavená.
Připadá mi, že jste zastřelil jinou dívku.
Je na jejím těle něco, co byste mohl identifikovat?
- Třeba znamínko? - Všude je krev.
- Nepoznám, jestli to je ona. - Vaše snoubenka má zásnubní prsten, ne?
- Ano. - A má ho tahle žena?
Bože můj. Ne.
Tahle ženská žádnej prsten nemá.
Říkala, že odjede se svojí sestrou z města.
Nemůže to být ona?
Bernice?
Nejsou si Darlene a Bernice podobné?
A do prdele.
Sakra. Já zastřelil Bernice. Zastřelil jsem její sestru.
No, jestli jste mluvil s Darlene po telefonu, tak asi ano.
Kristepane.
To je Darlene. Zase mi volá. Musím jí to vysvětlit.
Nedělejte to, prosím. Zůst…
Floyde?
To jsi fakt ty?
Ty brečíš?
Děláš si srandu, že? Takže teď ti na tom záleží, jo?
Žiješ, Darlene.
Netušíš, co to pro mě znamená. Mám fakt radost.
Ty jsi fakt debil.
Už ti na to neskočím. Prostě ne.
Zlato…
Nevím, jak ti to říct, ale stalo se něco fakt špatnýho.
Co?
Berni… Tvoje sestra…
- Asi jsem ji omylem zastřelil. - To je ale blbej vtip.
- O čem to mluvíš? - Promiň.
Jen jsem tě chtěl vystrašit. Střelil jsem do dveří.
- Byl to jen varovnej výstřel. - Přestaň, Floyde!
- Není to vtipný. - Já vím, že není. Promiň.
- Já tě chtěl vystrašit. - Bernice!
Co je? Co se děje?
- Bože. Nic. - Co je?
Floyde, ty hajzle jeden! Bernice je tady. Byla nahoře.
- Fakt, jo? - Jo.
Takže nevím, co to má znamenat a co tím sleduješ, ale nedaří se ti to.
Počkat. Kde teď jsi?
Doma. Jsem na odchodu, takže sem nechoď.
Slyšíš, co říkám? Nechoď sem.
To není možný, protože jsem u tebe doma.
Cože?
Sundala sis ten prsten? Ten zásnubní?
Jo, sundala a nevrátím ti ho.
Prodám ho, abych dostala aspoň něco z toho, co mi dlužíš.
A kam jsi ho dala?
Do kapsy, ty debile. Kam jinam?
Čau, Floyde. Nechoď sem.
Ale já u tebe jsem!
Floyde?
Je někde se svojí sestrou, takže ta to taky není.
Ay, Dios mío.
- Bože. - Co děláte, Floyde?
- Otáčím ji. - To ne.
- Sahám jí do kapsy. - To nedělejte.
Darlene řekla, že si ten prstýnek dala…
Bože můj.
Je v její kapse. Jak říkala.
Darlene!
Já ji fakt zabil. Zabil jsem svoje zlatíčko.
Řekla, že si ten prsten sundala a dala si ho do kapsy. Našel jsem ho.
Jak mi může volat a zároveň být mrtvá?
- Co se to sakra děje? - Floyde?
Asi vím co.
- Co? - Poslouchejte.
Podobné telefonáty už jsem zažila.
Prosím?
Během posledních dvou týdnů jsem divných hovorů měla spoustu.
Různí lidé mi popisovali podobné věci jako vy.
Prvně jsem myslela, že si to vymýšlí, ale teď už to nejde popírat.
Ne, to fakt nejde.
Myslím, že vám Darlene volá z minulosti.
- Pár minut z minulosti. - Prosím?
Říkám vám,
toto operační středisko dostává hodně podobných telefonátů.
Nedávají smysl.
Je to zázrak.
Jak to myslíte, zázrak?
Jestli mi volá, tak ji přece můžu zachránit.
Je možné, že vám Bůh dává druhou šanci.
Děkuju vám, Ano, že mi věříte.
Floyde, policisté tam budou co nevidět.
Nemáte moc času.
Já vím. Sbohem, Ano. A děkuju.
Floyde? Jsi tam?
- Omlouvám se, Darlene. - Cože?
Omlouvám se.
Ty jo.
Myslím, že jsem ještě nikdy neslyšela, že bys to řekl.
Já vím.
Byl jsem sobec.
Unikalo mi, co pro mě vlastně znamenáš.
Floyde, to myslíš vážně?
Hrál jsem si s tvýma citama.
Dal jsem ti ten prsten, ale nebral jsem to vážně.
Omlouvám se ti.
Nikdy jsem si tě nezasloužil. Miluju tě, zlato.
Miluju tě víc, než to umí ten můj vypatlanej mozek vysvětlit.
Prostě mě občas hrozně štveš, no.
Já vím, zlato.
Musím ti říct ještě něco.
- Tady huntsvillská policie. - Sakra.
Už jsou tady.
- Odhoďte zbraň! - Co je?
- Co je? - Odhoďte brokovnici
a vyjděte ven s rukama za hlavou.
Dejte mi chvilku, jo?
Slibuju, že budu spolupracovat.
Co se to tam proboha děje?
Moment, teď jsi přijel.
Cože?
Právě jsi přijel autem.
- Sakra. - Vypadáš špatně.
Darlene, nesmíš jít ke vchodovým dveřím.
Cože? Proč?
Protože jsem na sračky a udělám něco hloupýho.
Já ti nerozumím.
To nejsem doopravdy já.
- Teda jsem, ale… - Otevři, Darlene.
- Slyšíš? - Sakra.
Neotevírej, Darlene.
- No tak. Pusť mě dovnitř. - Co se to děje?
Jak můžeš být venku a zároveň se mnou mluvit?
- Otevři! - Kdo je to?
Darlene, neotevírej. Věř mi.
Já vím, že jsi doma.
Vím, že tam jsi!
Dobře, věřím ti.
- Co mám dělat? - Máš tam sestru?
Pane Nelsone? Poslední varování.
Jo, Bernice je tu.
Budeme nuceni jít za vámi.
Chceš si hrát, jo? Tak si teda jdeme hrát, Darlene.
Ale ne, už se to děje. Vyjdi zadním vchodem.
Nastup do auta a odjeď.
Proč? Nerozumím tomu.
Musíš ode mě jet co nejdál. Rozumíš?
Jsem zlej. Jsem špatnej. Potřebuju pomoc.
Odjeď a druhou šanci už mi nedávej.
- Slibuješ? - Proč ti to mám slíbit?
- Nechápu to. - Prosím.
- Musíš to slíbit. - Pane Nelsone.
- Prosím. - Dobře.
Slibuju.
Odhoďte zbraň a vyjděte!
Zlato?
Darlene?
Odpověz mi! Řekni mi, že jsi v pořádku, zlato!
Jsem v pořádku.
Jdeme zadem. Nastupujeme do auta.
Díky Bohu.
Slibuju, že tě opustím, ale nevím, proč to dělám.
Prostě odjeď a už se nevracej.
- Hej! - Ale ne.
Kam si myslíš, že jedeš, Darlene? Vrať se!
- Darlene? - Vrať se!
Darlene?
Dobrý.
Jsme obě v pořádku.
Jsi fakt zasranej debil, Floyde!
Promiň, zlato, ne ty. Ten druhej ty. Je to fakt debil.
Já vím.
Ten druhej… Jsem to pořád já, ale jo. Je ten zlej.
- Díky za pomoc. - Jasně.
Ani hnout!
Odjíždíš. Jsi v bezpečí.
Floyde?
Floyde, zlato?
Dobrý, sejmuli jsme ho.
Miluju tě, zlato.
Miluju tě.
Já tebe taky, Floyde.
Ty kreténe.
Překlad titulků: Karel Himmer