EMA
14. SEPTEMBER INDIAN WELLS
9. NOVEMBER RIBBONWOOD / SAN DIEGO
Ema?
Hei. - Noh, oled kohal?
Jah, maja ees. Või noh, meie vana maja ees.
Olgu, hästi. - Pisut jube, kui aus olla.
Sa saad hakkama, topski. Ära põe.
Maja on nüüd nii teistsugune. Päris kõhe.
Oota. Olgu, ma jõuan kohe Ribbonwoodi.
Siis peakski see juhtuma.
Mis täpselt juhtuma peaks? - See viperus.
Jah, ma tean, aga mis see täpselt on?
Ma ei tea. Nii oli postituses.
Et tuleb "sõita kõrbes Indian Wellsi lähedal
ja kusagil Ribbonwoodi kandis võib telefonis viga tekkida ja siis..."
Jah, ma tean. Ja siis saad ühendust kellegagi tulevikus.
Või minevikus. Loodetavasti seal.
Jah. Või on see mingi internetijura.
Ole nüüd. Nii palju lugusid erinevatelt juhuslikelt inimestelt?
Seal peab mingi tõeiva olema.
Mina loodan, et see pole tõsi.
Miks sa nii räägid?
Nendes postitustes räägiti ju halbadest ja hirmsatest asjadest,
mis helistamise järel juhtuvad.
Isegi kui ühendust saame, ei tohiks midagi muuta.
Me ei muudagi midagi.
Lubad? - Jah, luban.
Mida iganes sa teed, ära kõnet katkesta.
Sa kasutad ema vana moblat, nii et kõne võib katkeda ja...
ei tea, saame kuidagiviisi temaga ühendust või...
Sa räägid päris veendunult.
See juhtub. Ma lihtsalt tean seda.
Raisk, olgu, ma näen Ribbonwoodi otse ees.
Olgu.
Valmis? - Küllap vist.
See viperus peaks juhtuma umbes-täpselt... praegu.
Või praegu.
Halloo?
Ikka mina. - Raisk.
Ma ei kuule midagi muud. - Mina ka mitte.
Ära ole üllatunud.
Jah.
Mida?
Mida ma teen?
Ma olen keset kõrbe ja püüan...
Ma...
Vabandust, et lasin sul seda teha: See on totakas.
Ma tahtsin jälle ema häält kuulda.
Hüvasti jätta.
Sina oled 17-aastane, sulle ei lähe see eriti korda.
Aga kui sa 21 saad, siis miskipärast muutuvad need asjad väga oluliseks.
Mida? Sa arvad, et mind ei koti?
Ei. Ma ütlen lihtsalt, et sulle oli see lihtsam. Sa olid noorem.
Mida?
Ma peaaegu ei mäletagi, et oleksid matustel nutnud.
Kuule, Justin?
Halloo? - Justin?
See oli imelik.
Halloo? Kas sa kuuled mind?
Vabandust. Kes räägib?
Uskumatu. Ema, see olen mina.
Teil on vist valeühendus.
Ei, see olen mina.
Skylar olen. Kas sa oled kodus?
Oota. Kellega te soovite rääkida?
Sinuga, ema. Sinuga. See olen mina, Skylar, sinu tütar?
Kuulge, mul on tütar Skylar,
aga tema saab sel nädalavahetusel kaheksaseks.
Ja teie pole lapsehäälega.
Raisk. Kaheksa-aastane, olgu.
Vabandust? - Oota. Kannatust.
Ma võin seda selgitada. Ema...
Mina olen Skylar.
Ma olen nüüd 21-aastane.
Ma helistan tegelikult... ma helistan sulle tulevikust.
Jah, see on imelik, eks?
Noh, midagi tuttavat ma teie hääles nagu kuulen.
Aga kuulge... Mul pole praegu aega mängida.
Ma pean poodi minema. Kas te olete mu õpilane?
Hea küll.
Kui ma kaheksaseks saan, siis...
Jestas. Siis sina...
sa lähed mulle ostma lilla öökulliga rula.
Ja mulle meeldib see rula väga.
Ja suve lõpuks oskan ma sellega pöördeid teha.
Ma... Seda ma tõesti tahtsin osta.
Olgu, oota. Ma pole seda kellelegi maininud.
Kuidas sa tead... Kes sa nüüd olidki?
Skylar McKenzie Williams.
Ma ei mäleta oma isa, aga sa ütlesid, et mul on tema kulmud.
Sulle meeldib mind äratada mu suurt varvast vajutades.
Ja ma tunnen sellest väga-väga puudust.
Mis siin toimub? - Ema, kuula mind.
Mul on vaja sulle midagi tähtsat rääkida.
Raisk. Ema? - Ma kuulan.
Olgu. 2015. aasta 12. veebruari õhtul
helistan ma sulle Valerie poolt, kuhu ma ööseks jäin,
ja palun endale järele tulla, sest ma läksin sel õhtul Valiga tülli.
Aga palun, palun ära tule mulle järele.
Sest sinna sõites
juhtub sinuga väga halb õnnetus Cedari ja De Longpre nurgal.
Ja ma tean... Ma tean, et ei tohiks sulle seda öelda.
Aga ma pean. Ma lihtsalt pean.
Ema, kas sa kuulsid?
Ema? - Ei, ikka mina olen.
Kas ma võin nüüd koju minna? Siin on külm ja pime.
Ma väga tahan koju minna.
Sa raisk. Sa raisk. Ma... See oli tema, Justin.
Ma rääkisin just temaga.
Mida? Sa rääkisid emaga? Just praegu?
Jah. Ma vannun. Ma vannun.
Issand. Mul kargab kohe süda rinnust.
Hästi, kullake. Rahune maha. Räägi, mis juhtus.
Ma vihkan teda, ema. Ma vihkan teda.
Ma saan aru.
Tule mulle kohe järele. Tule. Palun?
Kullake. Ole nüüd. Ma alles jõudsin koju, olen väsinud.
Sa pidid ööseks jääma. Mis juhtus?
Ma läksin Valiga tülli.
Ma ei taha enam siin olla. Tule mulle järele, palun.
Ema?
Kuuled ka või? Ema!
Jah, ma... Anna andeks, kullake, ma...
See on väga-väga imelik. - Ema. Palun tule mulle järele.
Ei.
Miks mitte?
Kullake, kuula mind. Seda on raske selgitada.
Aga enne sinu 8. sünnipäeva, aastate eest, sain ma telefonikõne.
Ja... keegi rääkis mulle sellest.
Et juhtub just sedaviisi.
Mida? - Kuule. Olgu.
Unusta ära. Vahet pole.
Kas sa tuled või ei?
Ei, kullake. Ma ei tule.
Valerie armastab sind. Ta on su parim sõber.
Sul on parem sellest temaga rääkida.
Ära jookse minema. - Hea küll. Nüüd vihkan sind ka.
Sa oled 16. Saad üle.
Tšau. - Armastan sind.
Kullake. Ole nüüd. Ma alles jõudsin koju, olen väsinud.
Ema. Palun tule mulle järele.
Et juhtub just sedaviisi.
Hei. - Skylar? Kus oled?
Sõidan viiendal. Varsti jõuan koju.
Vau, mees.
Ma ei suuda ikka uskuda, et rääkisin just emaga.
Ma arvasin, et jääd Valerie juurde.
Mida? Valerie? Su hääl on imelik.
Arvasin, et jääd ööseks.
Issand. Oota... Imelik küsimus. Kui vana ma olen?
Mina olen 12, sina seega 16. Ja sinu hääl on ka imelik.
Sa ütlesid, et olen Valerie pool? - Jah.
Ema ütles, et helistasid kahe tunni eest ja läksid Valeriega tülli.
Ema? Kas emaga on korras? On ta kodus?
Jah. - Nii tore. See on hämmastav.
Topski, sul pole aimugi,
aga ma osutasin just tohutu teene sulle ja sinu õele.
Tähendab... mulle. Sulle ja mulle. - Issand!
Temaga juhtub midagi.
Mis mõttes? - Ma ei tea.
Ta on oma toas. Teeb selliseid imelikke hirmsaid hääli.
Milliseid hirmsaid hääli?
Ma ei... Tule koju, Sky, ma kardan.
Jah, ma tuleksin, aga ei saa.
Palun. - Ma tõesti... ma ei saa.
Sa ütled alati nii, kui sinult midagi tahan.
Mida? See pole tõsi.
Olgu, kas ema teeb ikka hääli?
Oota. Ma ei kuule teda enam. Olen meie toas.
Hea küll. Mine tema ukse taha ja kontrolli.
Vaata, et kõik oleks hästi. - Olgu.
Ma olen esikus. - Olgu, hästi.
Ta magamistoa uks on kinni.
Lihtsalt koputa siis. Küsi, kas kõik on hästi.
Jah, olgu.
Ema? Kas kõik on hästi?
Mine ära. Mine ära!
Oi, raisk. - Mis see oli?
Ta on vist viga saanud. Ma...
Tee uks lahti, Justin. Vaata, kas kõik on hästi.
Kindel? - Jah! Äkki ta vajab abi.
Jah, olgu.
Ema? Ema!
Ütlesin, et mine ära!
Mine ära!
Mida? Mida, mida?
Mis kurat see oli?
Justin, kõik kombes? Kus sa oled?
Ma olen meie toas. Palun tule kohe koju.
Mis emaga toimub? Mis lahti? - Ta...
Ta käed olid nagu, need olid... miski oli...
Miski oli kätega valesti ja ta nägu oli nagu...
Mida? Mis oli? - Ta nägu oli nagu ära sulanud.
Issand. - Mis toimub, Sky?
Oh ei. Ei, ei, ei. - Mida?
Ma ei... Ma poleks pidanud...
Tule koju, Sky. Palun. - Ma tõesti ei saa.
Justin. Justin. Justin! - Issand. Ta tuleb.
Ta tuleb mu tuppa. - Justin!
Mis temaga toimub? - Ma ei tea. Ma pole kindel.
Ma ei tea, aga vist... See on vist minu süü.
Sinu süü? Mida ma nüüd teen?
Justin! - Uks lukku!
Võtit pole. Peidad selle alati ära. - Raisk. Õigus.
Kus võti on? Ütle!
Võti on minu kummuti alumises sahtlis.
Vasakus. Otsi! - Raisk. Raisk.
Pole siin. - Tagapool. Vaata päris taha.
Olgu.
Olgu, leidsin. - Olgu, uks lukku. Kohe lukku.
Hästi. Hästi, tehtud.
Panid lukku?
Justin! Aita mind! Aita mind!
Mine ära! - Tee lahti!
Mine ära! - Tee lahti! Tee lahti!
Justin?
Justin, mis toimub? Kas ta sai ukse lahti? Oled kombes?
Justin? Justin?
Ei. Mu käsi sai viga. Mingi terava asjaga.
Hästi.
Ära lase teda enam ligi, eks? Vist... - Olgu.
Mis iganes talle haiget teeb, võib vist ka sulle teha,
kui ta ligi pääseb. - Olgu.
Ma kardan nii väga, Skylar.
Sa pead majast välja saama.
Ja mine temast nii kaugele, kui saad, nii ruttu, kui saad.
Ma tean, et sa kardad, aga kas sa kuuled teda veel?
Ei.
Olgu. Võta võti välja ja vaata läbi lukuaugu.
Ma ei näe teda. - Olgu, hästi.
Kui ma ütlen, tee uks lahti
ja jookse trepist alla, otse välisuksest välja.
Ei. Ei, ma ei taha.
Ma tean, aga Justin, sa pead.
Sa ei saa ennast majas turvaliselt tunda.
Aga ma ei taha ust avada. - Minu arust pead sa välja saama.
Ma ei saa. Ma ootan meie toas, kuni sa koju jõuad.
Justin. Kuula mind. Kas sa usaldad mind?
Ei, ei usalda.
Mida? Miks? Miks sa mind ei usalda?
Justin?
Sa oled minu vastu alati õel ja teed mind koolis sõprade ees maha.
Ma ei lähe sulle korda.
Sest ma olen rumal teismeline jõnglane.
Ja mul pole aimugi, mis on elus oluline.
Tahaksin öelda, et muutun varsti,
aga see võtab mul veel aega, eks ole?
Tegelikult ma ikka muutun veel. Ma ei arva, et olen olnud sulle parim õde
kõige selle ajal.
Aga ma tõesti, tõesti armastan sind.
Tõesti? - Muidugi.
Palun, Justin, sa pead tegema täpselt nii, nagu ma nüüd käsin.
Hea küll. - Olgu.
Tee uks lahti, aga väga vaikselt.
Jah, olgu.
Ta on vist allkorrusel.
Olgu. Kus?
Köögis vist.
Mine trepist alla.
Sa pead mööduma köögiuksest väga-väga vaikselt.
Olgu. Olgu. Olgu.
Kas sa oled juba all? - Ma olen all. Olen all, jah.
Justin, ära räägi. Ära vasta talle, eks? Ta ei näe sind.
Ära räägi. - Seal on verd.
Igal pool on verd! Verd. - Mida?
Vist...
Ta... ta käsivars on põrandal.
Sa pead edasi kõndima, Justin. Kohe saad välja.
Justin? - Ta nägi mind.
Jookse, Justin! Jookse!
Jookse! Justin?
Justin? Kus sa oled?
Olgu. Olen väljas. Väljas olen.
Hästi. Kas ta tuli järele?
Ta vist ei suudaks. Ta keha oli nagu, ei tea...
See oli sulanud ja katki.
Kus sa praegu oled?
Ma olen järgmise tänava juures, kohe bussipeatuses.
Kas buss tuleb? - Jah.
Olgu. Mine peale. Otsekohe. - Jah.
Mine majast eemale. Mine peale. - Olgu.
Oodake. Oodake!
Aitäh.
Olgu. Sky? - Jah?
Ma olen bussis. - Olgu. Sa pääsesid.
Sa pääsesid. Sa pääsesid. - Mis temaga juhtus?
Mis emaga juhtus? Sa ütlesid, et sinu süü.
Ma pole kindel.
Aga veebis oli postitus.
Seal kirjutati, et kui keegi saab tulevikust infot,
mis saatust muudab, siis universum parandab selle, aga teeb ka haiget,
ja ma ei... Ma ei tahtnud viimast osa uskuda.
Ma püüdsin ema päästa, aga ei suutnud. Ei suutnud.
Skylar. Kas sa... - Justin. Justin?
Kas sa muutsid ka minu saatust?
Issand. Issand. Ei. - Valus on.
Mu kätel on valus. Need... Need venivad. Valus on.
Ei. Sa pidid koju jääma.
Nii poleks läinud.
Sa oleksid praegu kodus, mitte bussis. Ma muutsin seda, minu süü.
Sky. Sky. - Justin!
Anna andeks.
Justin!
Mida ma tegin?
Tõlkinud Janno Buschmann