MAMA
RUGSĖJO 14-OJI INDIAN VELSAS
LAPKRIČIO 9-OJI RIBONVUDAS / SAN DIEGAS
Mama?
SKAILAR
Labas.
Tu jau ten?
Taip, aš prie namo. Kalbu apie mūsų senąjį namą.
Gerai.
Tiesą sakant, baisoka.
Viskas bus gerai, liurbi. Susiimk.
Namas atrodo labai pasikeitęs. Šiurpokas.
Palauk. Gerai. Aš tuoj įvažiuosiu į Ribonvudą.
Tada turėtų prasidėti.
Kas būtent turėtų prasidėti?
Trikdis.
Žinau. Bet kas tai konkrečiai yra?
Nežinau. Taip buvo parašyta žinutėje.
Buvo parašyta: „Važiuok per dykumą už Indian Velso,
kažkur prie Ribonvudo gali sugesti telefonas, o tada...“
Taip, žinau. Tada susijungsi su kuo nors iš ateities.
Arba iš praeities. Tikėkimės, iš praeities.
Taip. Arba tai gali būti tik internetinė nesąmonė.
Liaukis.
Tiek daug skirtingų, tarpusavy nesusijusių žmonių istorijų?
Jose turi būti krislas tiesos.
Taip, iš dalies tikiuosi, kad nėra.
Kodėl taip sakai?
Visose tose žinutėse pasakojama apie blogus, baisius dalykus,
kurie nutinka žmonėms paskambinus.
Net jei susijungsime, neturėtume nieko keisti.
Mes nieko nekeisime, gerai?
- Pažadi? - Taip, pažadu.
O dabar, kas benutiktų, nepadėk ragelio.
Tu turi seną mamos mobilųjį, todėl, spėju, linija gali atsijungti ir,
nežinau, kažkaip su ja susisieksime arba...
Tu tokia užtikrinta, kad tai nutiks.
Nutiks.
Nežinau, paprasčiausiai žinau.
Šūdas. Gerai, matau priekyje Ribonvudą.
Gerai.
Pasiruošęs?
Tikriausiai.
Trikdis turėtų įvykti maždaug... dabar.
Arba dabar.
Alio?
- Vis dar aš. - Šūdas.
Negirdžiu, kad kažkas būtų pasikeitę.
Aš irgi.
Nesistebėk.
Taip.
Kas?
Ką aš darau?
Esu dykumos vidury, bandau...
Aš...
Atsiprašau, kad priverčiau tave tai daryti, Džastinai. Tai kvaila. Aš...
Turbūt tik norėjau dar kartą išgirsti jos balsą.
Atsisveikinti.
Klausyk, tau 17-a, gal tau tai nieko ypatingo nereiškia.
Bet kai sueina 21-eri, kažkodėl tokie dalykai įgyja didžiulę reikšmę.
Ką? Manai, man nerūpi?
Ne. Aš tik sakau, kad tai... Tau buvo lengviau.
Tu buvai jaunesnis.
Ką?
Liaukis. Beveik neprisimenu, kad būtum verkęs per laidotuves.
Ei. Džastinai?
- Klausau? - Ei, Džastinai?
Keistai čia.
Alio? Girdi mane?
Atsiprašau. Kas čia?
Negaliu patikėti. Mama, tai aš.
Aš manau, kad supainiojote numerius.
Ne, čia aš.
Skailar. Ar tu namie?
Palaukit. Su kuo norite kalbėtis?
Su tavimi, mama. Su tavimi. Čia aš, Skailar, tavo dukra.
Klausykit, aš turiu dukrą, vardu Skailar,
bet jai šį savaitgalį sueis aštuoneri.
O jūsų balsas nepanašus į aštuonmetės.
Šūdas. Aštuoneri, aišku.
- Nesupratau? - Pala. Palauk.
Galiu paaiškinti. Mama...
aš esu Skailar.
Man dabar 21-eri.
Iš tiesų tai skambinu tau iš ateities.
Taip, tai keista, ar ne?
Jūsų balsas lyg ir girdėtas.
Bet, klausykit, neturiu dabar laiko žaidimams.
Turiu apsipirkti. Ar jūs - viena iš mano studenčių?
Gerai.
Jei man sueina aštuoneri, pala. Tada...
O varge. Tada tu...
ruošiesi nupirkti man riedlentę su violetine pelėda.
Man labai patiks ta riedlentė.
Iki vasaros pabaigos aš jau sugebėsiu ją apversti ore.
Aš... Būtent tą ir ketinau padaryti.
Gerai, pala. Aš niekam apie tai neužsiminiau.
Iš kur jūs žinote... Priminkite, kas jūs?
Skailar Makenzi Viljams.
Tėčio nepažinojau, bet tu man sakydavai, kad paveldėjau jo antakius.
Tau patinka mane žadinti spaudžiant kojos nykštį,
aš to labai pasiilgstu.
Kas čia vyksta?
Mama, klausyk.
Turiu pasakyti tau kai ką svarbaus.
- Šūdas. Mama? - Aš klausau.
Gerai. 2015-ųjų vasario 12 d. vakarą
aš paskambinsiu tau iš Valeri namų, kuriuose nakvosiu,
ir paprašysiu atvažiuoti manęs paimti,
nes tą vakarą susipyksiu su Vale.
Bet, prašau, nevažiuok manęs paimti.
Nes važiuodama tenai
pateksi į siaubingą avariją
Kedrų ir De Longpre sankryžoje.
Žinau, kad neturėčiau tau šito sakyti.
Bet privalau. Aš paprasčiausiai privalau.
Mama, girdėjai mane?
- Mama? - Ne, čia tik aš.
Galiu dabar eiti namo? Čia šalta ir tamsu.
Aš tik labai noriu grįžti namo.
Nieko sau. Aš tik... Ten buvo ji, Džastinai.
Ką tik su ja kalbėjausi.
Ką? Kalbėjai su mama? Ką tik?
Taip. Prisiekiu.
O Dieve. Tuoj širdis iššoks iš krūtinės.
Gerai, mažute. Nurimk. Papasakok, kas nutiko.
Aš jos nekenčiu, mama. Nekenčiu jos.
Aš suprantu.
Noriu, kad mane paimtum dabar.
Gal galėtum? Prašau?
Mažute. Liaukis. Ką tik grįžau namo. Aš nusivariusi.
Maniau, kad ten nakvosi. Kas nutiko?
Susipykau su Vale, aišku?
Todėl nebenoriu ilgiau čia būti. Gal gali atvažiuoti manęs pasiimti?
Mama?
Girdi mane? Mama!
Taip. Atleisk, mažute. Aš...
- Tai labai keista. - Mama.
Būk gera, atvažiuok manęs paimti.
Ne.
Kodėl ne?
Aš... Mažute, paklausyk. Tai sunku paaiškinti.
Bet prieš pat tavo aštuntąjį gimtadienį prieš daug metų sulaukiau skambučio.
Kai kas man apie tai papasakojo.
Pasakė, kad būtent taip nutiks.
- Ką? - Klausyk. Gerai.
Pamiršk. Nesvarbu.
Tai atvažiuosi ar ne?
Ne, mažute. Neatvažiuosiu.
Valeri tave myli. Ji - tavo geriausia draugė.
Geriau tu su ja išsiaiškink, gerai?
Nebėk.
Gerai. Dabar nekenčiu ir tavęs.
Tau - 16-a. Praeis.
- Viso. - Myliu tave.
Mažute. Liaukis. Ką tik grįžau namo. Aš nusivariusi.
Mama. Būk gera, atvažiuok manęs pasiimti.
...kad būtent taip nutiks.
- Labas. - Skailar? Kur tu?
Važiuoju penktuoju. Netrukus grįšiu namo.
Žmogau.
Vis dar negaliu patikėti, kad ką tik kalbėjausi su mama.
Maniau, kad šįvakar būsi pas Valeri.
Ką? Pas Valeri? Tavo balsas keistas.
Maniau, kad ten nakvosi.
O Dieve. Pala, gerai. Keistas klausimas. Kiek man metų?
Man 12-a, todėl tau - 16-a. Tu irgi keistai kalbi.
Palauk. Sakei, kad aš pas Valeri?
Taip.
Mama sakė, kad prieš 2 valandas skambinai ir pasakei, kad susipykai su Valeri.
Mama? Ar mamai viskas gerai? Ar ji namie?
Taip.
- Tai puiku. - Taip.
Tai nuostabu.
Klausyk, liurbi, tu net neįsivaizduoji,
bet aš ką tik padariau neįkainojamą paslaugą
tau ir tavo seseriai.
- Tai yra, sau. Tau ir sau. - O Dieve!
Jai kažkas darosi.
Kaip suprasti?
Nežinau.
Ji - savo kambaryje. Ji skleidžia keistus, baisius garsus.
Kokius baisius garsus?
Aš ne... Grįžk namo, Skai. Man baisu.
Taip. Mielai, bet negaliu pas tave patekti.
- Prašau. - Tikrai... Negaliu.
Visada taip sakai, kai aš ko nors tavęs paprašau.
Ką? Tai netiesa.
Ar mama vis dar skleidžia tuos garsus?
Palauk. Aš jos nebegirdžiu.
Aš - mūsų kambaryje.
Gerai. A, nueik prie jos durų ir pažiūrėk, kaip ji.
- Noriu įsitikinti, ar jai viskas gerai. - Gerai.
Išėjau į koridorių.
Gerai, puiku.
Jos miegamojo durys uždarytos.
Gerai, tiesiog pasibelsk. Tiesiog paklausk, ar viskas gerai.
Taip, gerai.
Mama? Tau viskas gerai?
Išeik!
- O šūdas. - Kas ten buvo?
Ji kalba taip, lyg skaudėtų. Aš...
Atidaryk duris, Džastinai. Turi patikrinti, ar jai viskas gerai.
- Tikrai? - Taip!
Gal jai reikia pagalbos ar panašiai.
Taip, gerai.
Mama? Mama!
Sakiau, išeik!
Išeik!
Kas? Kas?
Kas, po velnių, ten buvo?
Džastinai, tau viskas gerai? Kur tu?
Grįžau į mūsų kambarį.
Būk gera, grįžk namo tuoj pat.
Kas nutiko mamai?
- Kas vyksta? - Ji...
Jos rankos buvo lyg ir...
Joms kažkas negerai. O jos veidas buvo...
Kas? Kas jam buvo?
Jos veidas lyg išsilydęs.
- O Dieve. - Kas vyksta, Skai?
O ne.
- Ne. - Kas?
Man nederėjo...
Tu tik grįžk namo, Skai. Prašau.
Aš tikrai negaliu.
- Džastinai! - O Dieve. Ji ateina.
- Ji ateina. Ji ateina į mano kambarį. - Džastinai!
Kas jai darosi?
Aš nežinau. Nesu tikra.
Nežinau, bet manau, kad aš dėl to kalta.
Tu kalta? Ką man daryti?
- Džastinai! - Užsirakink. Greičiau.
Neturiu raktų. Tu visada juos nuo manęs paslepi.
O šūde. Tiesa.
Kur jie? Sakyk!
Jie tualetiniame staliuke, apatiniame stalčiuje,
- kairėje. - Šūdas.
- Eik, pažiūrėk. Eik! - Šūdas.
- Jų čia nėra. - Jie pačiame gale.
Paieškok... Giliai stalčiuje.
Gerai.
Radau.
Gerai. Užrakink duris. Tuoj pat užrakink duris.
Gerai, užrakinau.
Užrakinai duris?
Džastinai! Padėk man!
- Išeik! - Atidaryk duris!
Džastinai?
Džastinai, kas dedasi?
Ji atidarė duris? Tau viskas gerai?
Džastinai?
Ne. Kažkas sužeidė man ranką. Kažkoks aštrus daiktas.
Gerai.
Neleisk jai vėl prisiartinti, gerai?
- Aš manau... - Gerai.
Manau, kad tai, kas ją kamuoja, gali nuskriausti ir tave,
- jei ji per daug priartės, girdi? - Taip, gerai.
Man labai baisu, Skailar.
Tu turi ištrūkti iš namų, girdi?
Ir bėgti kuo toliau nuo jos, kiek įmanydamas greičiau.
Žinau, kad tau baisu, bet ar vis dar ją girdi?
Ne.
Gerai.
Ištrauk raktą ir pažiūrėk pro skylutę.
Aš jos nematau.
Taip, gerai.
Kai pasakysiu, atidaryk duris,
leiskis laiptais į apačią ir išbėk pro lauko duris, gerai?
Ne, aš nenoriu.
Žinau, bet, Džastinai, reikia.
Nemanau, kad tau namuose saugu.
Bet aš nenoriu atidaryti durų.
Manau, kad turi dabar iš ten išeiti.
Negaliu. Aš tik noriu pabūti mūsų kambaryje, kol grįši, gerai?
Džastinai. Klausyk. Tu pasitiki manimi?
Ne, nepasitikiu.
Ką? Kodėl? Kodėl manimi nepasitiki?
Džastinai?
Tu visada bjauriai su manimi elgiesi,
visada pravardžiuoji mokykloje, mano draugų akivaizdoje.
Iš tikrųjų aš tau nerūpiu.
Todėl, kad esu kvaila, išpaikusi paauglė.
Ir neturiu nė menkiausio supratimo, kas gyvenime svarbiausia.
Norėčiau pasakyti, kad greitai pasikeisiu,
bet man prireiks šiek tiek laiko, girdi?
Tiesą sakant, vis dar stengiuosi.
Nemanau, kad buvau geriausia sesė, kokia galėjau būti,
šiuo laikotarpiu.
Bet aš tikrai tave myliu.
- Myli? - Žinoma, myliu.
Dabar, prašau, Džastinai, turi daryti tai, ką tau sakau, gerai?
- Gerai. - Gerai.
Atidaryk duris, bet labai tyliai.
Taip. Gerai.
Manau, kad ji - apačioje.
Gerai, ša. Kur?
Virtuvėje, lyg ir.
Turi nulipti žemyn.
Turėsi praeiti pro virtuvės duris labai tyliai.
Gerai.
Tu ten? Nusileidai?
Aš - apačioje, taip.
Džastinai, nekalbėk. Neatsakyk jai, gerai? Ji tavęs nemato.
- Tik nekalbėk. - Čia kraujas.
Visur pilna kraujo!
- Ką? - Čia kraujas.
Aš manau...
Jos ranka - ant grindų.
Tu tik nesustok, Džastinai. Beveik išėjai.
Džastinai?
Ji mane pamatė.
Bėk, Džastinai! Bėk!
Bėk! Džastinai?
Džastinai? Kur tu?
Gerai. Aš - lauke.
Gerai. Ji tave atsekė?
Nemanau, kad galėjo. Jos kūnas buvo, lyg ir, nežinau.
Jis buvo išsilydęs ir sulaužytas.
Kur tu dabar?
Aš maždaug už kvartalo nuo namų.
Tuoj prieisiu autobusų stotelę.
- Ar ten - autobusas? - Taip.
- Gerai. Lipk į jį. Dabar. - Gerai.
Važiuok toliau nuo namų.
- Tiesiog lipk į jį. - Gerai.
Palaukit!
Ačiū.
- Gerai. Skai? - Taip?
- Aš - autobuse. - Gerai. Tada tu saugus.
Tu saugus.
Kas jai nutiko?
Kas nutiko mamai? Sakei, kad tu dėl to kalta.
Nesu tikra.
Bet, paklausyk, internete pamačiau žinutę,
ten buvo parašyta, kad jei žmogus gauna informacijos iš ateities,
kuri pakeičia jo likimą, visata viską sutvarko, bet pakenkia jam,
ir aš tik... Nenorėjau tikėti paskutine dalimi.
Aš tik bandžiau išgelbėti mamą, bet negalėjau. Negalėjau.
- Skailar. Ar tu... - Džastinai?
Ar tu pakeitei ir mano likimą?
- O Dieve. Ne. - Skauda.
Man skauda rankas. Jos... Jos tįsta. Jas skauda.
Ne. Tu turėjai likti namie.
Viso šito tau nebūtų nutikę.
Dabar būtum namie, ne autobuse. Aš tai pakeičiau, aš dėl visko kalta.
- Skai. - Džastinai!
Drauguži, atsiprašau.
Džastinai!
Ką aš padariau?
Subtitrus vertė: Sandra Siaurodinė