14 SEPTEMBER
9 NOVEMBER
Mamma?
Hej.
Är du framme än?
Ja, jag är utanför huset. Jag menar, vårt gamla hus.
Okej, bra.
Det är faktiskt lite läskigt.
Det är inget farligt, dumskalle. Skärp dig.
Huset verkar så annorlunda nu. Rätt kusligt.
Vänta. Jag kommer just in i Ribbonwood.
Det är då det ska hända.
Exakt vad ska hända?
Störningen.
Ja, jag vet. Men exakt vad var det?
Jag vet inte. Det är vad posten sa.
Det står: "Kör genom öknen utanför Indian Wells,
och nånstans nära Ribbonwood kan din mobil krångla och sen..."
Jag vet. Och sen får du kontakt med nån i framtiden.
Eller det förflutna. Förhoppningsvis det förflutna.
Ja. Eller så är det bara internet-larv.
Kom igen.
Så många berättelser från vitt skilda människor?
Det måste finnas nån sanning i det.
Tja. Jag hoppas nästan att det inte är sant.
Varför säger du så?
Allt det där i postningarna om att onda, läskiga saker händer
när folk ringer de där samtalen.
Även om vi får kontakt, får vi inte ändra nånting.
Vi får inte ändra nåt, va?
-Lovar du? -Ja, jag lovar.
Okej, vad du än gör, stanna i telefon med mig.
Det är mammas gamla mobil du har, så linjen kanske bryts och,
jag vet inte, vi får kontakt med henne eller...
Du verkar säker på att det ska hända.
Det kommer hända.
Jag bara vet det.
Okej, jag kan se Ribbonwood där framme.
Okej.
Redo?
Jag antar det.
Så störningen borde inträffa... ungefär nu.
Eller nu.
Hallå?
-Jag är kvar. -Jäklar.
Jag hör inget annorlunda.
Inte jag heller.
Var inte överraskad.
Ja.
Vad är det?
Vad håller jag på med?
Jag är mitt ute i öknen och försöker...
Jag...
Förlåt att jag tvingade dig, Justin. Det är löjligt. Jag...
Jag ville väl höra hennes röst igen.
Säga farväl.
Du är 17, och det kanske inte betyder mycket för dig.
Men när man fyller 21 börjar plötsligt sånt här betyda mycket för en.
Vadå? Tror du inte att jag bryr mig?
Nej. Jag menar bara att det var lättare för dig.
Du var yngre.
Vadå?
Kom igen. Jag minns knappt att du grät på begravningen.
Du. Justin?
-Hallå? -Justin?
Konstigt.
Hallå? Kan du höra mig?
Ursäkta. Vem är det?
Jag kan inte fatta det. Mamma, det är jag.
Du har nog ringt fel.
Nej, det är jag.
Det är Skylar. Är du hemma?
Vänta. Vem söker du?
Dig, mamma. Det är Skylar, din dotter.
Alltså... jag har en dotter som heter Skylar,
men hon fyller åtta nu i helgen.
Och du låter äldre.
Jäklar. Åtta år gammal, okej.
-Ursäkta? -Vänta lite.
Jag kan förklara det här. Mamma...
...jag är Skylar.
Jag är 21 år nu.
Jag ringer dig faktiskt från framtiden.
Jag vet, det är konstigt.
Det är faktiskt nåt bekant med din röst.
Men hör på... jag har inte tid med lekar just nu.
Jag måste gå och handla. Är du en av mina elever?
Okej.
Om jag ska fylla åtta år, vänta. I så fall...
Oj. I så fall tänker du
köpa en skateboard med en lila uggla på åt mig.
Och jag kommer att älska den skateboarden.
Mot slutet av sommaren kan jag göra en kick-flip på den.
Tja, jag... det var precis vad jag tänkte köpa.
Vänta lite. Jag har inte nämnt det för nån.
Hur vet du... Vem är du nu igen?
Skylar McKenzie Williams.
Jag kände aldrig min pappa, men du sa jämt att jag har hans ögonbryn.
Du brukar trycka på min stortå för att väcka mig,
och jag saknar det verkligen.
Vad är det här?
Mamma, hör på.
Jag har nåt viktigt att säga till dig.
-Jäklar. Mamma? -Jag lyssnar.
Okej, på kvällen den 12 februari 2015
kommer jag att ringa dig hemifrån Valerie där jag skulle sova över,
och be dig att hämta mig
för att jag och Val blev osams.
Men snälla, gör inte det.
För på vägen dit
råkar du ut för en allvarlig bilolycka
vid Cedar och De Longpre.
Och... jag vet att jag inte borde tala om det här.
Men jag måste. Jag... bara måste.
Mamma, hörde du vad jag sa?
-Mamma? -Nej, det är jag.
Får jag åka hem nu? Det är kallt och mörkt här.
Jag vill verkligen åka hem.
Jösses. Jag... det var hon, Justin.
Jag talade nyss med henne.
Va? Pratade du med mamma? Nyss?
Ja. Jag svär.
Herregud. Hjärtat bultar så det nästan hoppar ur bröstet.
Okej, raring. Lugna ner dig och berätta vad som hänt.
Jag hatar henne, mamma.
Jag förstår.
Du måste komma och hämta mig.
Kommer du? Snälla?
Snälla du. Jag kom just hem. Jag är utmattad.
Du skulle ju sova över. Vad har hänt?
Jag blev osams med Val.
Så jag vill inte vara här mer. Kom och hämta mig, snälla.
Mamma?
Är du där? Mamma!
Ja. Förlåt mig, vännen. Jag...
-Det här är så märkligt. -Mamma.
Kom och hämta mig, snälla.
Nej.
Varför inte?
Jag... Vännen, hör på. Det är svårt att förklara.
Men strax före din åttaårsdag, för många år sen, ringde nån.
Och... nån berättade om det här.
Att just det här skulle hända.
-Va? -Hör på. Okej.
Glöm det. Det spelar ingen roll.
Kommer du eller inte?
Nej, vännen. Jag kommer inte.
Valerie älskar dig. Hon är din bästa vän.
Det är bättre att du blir sams med henne.
Spring inte iväg nånstans.
Okej. Jag hatar dig också nu.
Du är 16. Du kommer över det.
-Hej då. -Jag älskar dig.
Men snälla du. Jag kom nyss hem. Jag är utmattad.
Kom och hämta mig, snälla.
...att just det här skulle hända.
-Hej. -Skylar? Var är du?
Jag kör på väg 5. Jag är snart hemma.
Oj, alltså.
Jag fattar inte att jag just har talat med mamma.
Du skulle ju vara hos Val i natt.
Va? Hos Valerie? Du låter konstig.
Du skulle ju sova över där.
Herregud. Vänta. Konstig fråga. Hur gammal är jag?
Jag är 12, så du är 16. Och du låter också konstig.
Vänta. Sa du att jag är hos Valerie?
Ja.
Mamma sa att du ringde för två timmar sen för att du och Val blev osams.
Mamma? Är hon okej? Är hon hemma?
Ja.
-Jättebra. -Ja.
Det här är otroligt.
Hör på, dumskalle, du anar det inte,
men det jag just gjorde var en stor tjänst
för dig och din syster.
-För mig, menar jag. För dig och mig. -Herregud!
Nåt händer med henne.
Vad menar du?
Jag vet inte.
Hon är i sitt rum. Hon har konstiga, läskiga ljud för sig.
Vad för läskiga ljud?
Jag vet... Kom hem, Sky. Jag är rädd.
Ja. Jag skulle gärna, men jag kan inte ta mig dit.
-Snälla. -Jag... kan inte.
Så säger du jämt när jag ber dig göra nåt.
Va? Det är inte sant.
Har mamma fortfarande ljud för sig?
Vänta. Jag hör henne inte längre.
Jag är i vårt rum.
Okej. Gå till hennes dörr och... se till henne.
-Jag vill bara veta att hon mår bra. -Okej.
Jag är ute i hallen.
Okej, bra.
Hennes sovrumsdörr är stängd.
Knacka bara. Fråga om hon mår bra.
Ja, okej.
Mamma? Mår du bra?
Försvinn!
-Jäklar. Jäklar. -Vad var det?
Hon låter skadad. Jag...
Öppna dörren, Justin. Du måste kolla om hon mår bra.
-Är du säker? -Ja!
Hon kanske behöver hjälp eller nåt.
Ja, okej.
Mamma? Mamma!
Försvinn, sa jag!
Försvinn!
Vad händer? Vad?
Vad tusan var det där?
Justin, hur är det? Var är du?
Jag är tillbaka i vårt rum.
Snälla du, kom hem genast.
Vad händer med mamma?
-Vad händer? -Hon...
Hennes armar... det var...
...det var nåt fel på dem. Och hennes ansikte...
Vadå? Vad menar du?
Hennes ansikte har liksom smält bort.
-Herregud. -Vad är det som händer, Sky?
Åh nej.
-Nej, nej. -Vad är det?
Jag var inte... Jag borde inte ha...
Kom hem, Sky. Snälla.
Jag kan inte.
-Justin! Justin! -Herregud. Hon kommer.
-Hon kommer till mitt rum. -Justin!
Vad händer med henne?
Jag vet inte riktigt.
Men jag tror att det är mitt fel.
Ditt fel? Vad ska jag göra?
-Justin! -Lås dörren. Fort.
Jag har inte nycklarna. Du gömmer dem jämt.
Jäklar. Det stämmer.
Var är de? Kom igen!
De är i min byrå, nedersta lådan,
-till vänster. -Jäklar.
-Gå och titta! -Jäklar.
-De är inte här. -Längst bak.
Kolla längst bak.
Okej.
Okej. Jag har dem.
Okej. Lås dörren nu.
Okej, klart.
Har du låst dörren?
Justin! Hjälp mig!
-Försvinn! -Öppna dörren!
Justin?
Justin, vad händer?
Har hon öppnat dörren? Är du oskadd?
Justin? Justin!
Nej. Nåt har skadat min hand. Nåt vasst.
Okej.
Låt henne inte komma nära dig igen.
-Jag tror... -Okej.
Det som skadar henne, kanske skadar dig med
-om hon kommer för nära. -Okej.
Jag är så rädd, Skylar.
Du måste ut ur huset, förstår du?
Och så långt bort från henne du kan, så fort du kan.
Jag vet att du är rädd, men hör du henne fortfarande?
Nej.
Okej.
Ta ut nyckeln och titta genom nyckelhålet.
Jag ser henne inte.
Okej, bra.
När jag säger till, öppna dörren
och spring nedför trappan och ut genom ytterdörren.
Nej. Jag vill inte.
Jag vet, men du måste.
Du är i fara om du stannar i huset.
Men jag vill inte öppna dörren.
Du måste ut ur huset genast.
Jag kan inte. Jag vill stanna i rummet tills du kommer hem.
Justin. Hör på. Litar du på mig?
Nej.
Va? Varför litar du inte på mig?
Justin?
Du är jämt dum mot mig
och ger mig öknamn inför mina skolkompisar.
Du bryr dig egentligen inte om mig.
För att jag är en dum, barnslig tonåring.
Jag fattar inte vad som är viktigt i livet.
Jag skulle vilja säga att jag snart förändras,
men det kommer att ta lite tid, okej?
Jag jobbar fortfarande på det.
Jag har inte varit nån vidare syster
genom allt det här.
Men jag älskar dig verkligen.
-Gör du? -Visst gör jag det.
Snälla Justin, du måste göra precis som jag säger.
-Okej. -Bra.
Öppna dörren, men var väldigt tyst.
Ja. Okej.
Hon är nog där nere.
Okej, var tyst. Var är hon?
I köket, tror jag.
Du måste gå ner.
Du måste gå väldigt tyst förbi köket.
Okej.
Är du nere? På nedervåningen?
Ja, jag är nere.
Prata inte, Justin. Svara henne inte. Hon kan inte se dig.
-Prata inte. -Det är blod här.
Det är blod överallt!
-Va? -Det är blod.
Jag tror att...
...hennes arm ligger på golvet.
Du måste fortsätta gå. Du är nästan ute.
Justin?
Oj, hon såg mig.
Spring, Justin!
Spring! Justin!
Justin? Var är du?
Okej. Jag är ute.
Bra. Följde hon efter dig?
Jag tror inte hon kunde. Hennes kropp var, jag vet inte.
Den var smält och trasig.
Var... var är du nu?
Jag är typ ett kvarter bort.
Nästan vid busshållplatsen.
-Är det bussen jag hör? -Ja.
-Okej. Hoppa på bussen. Nu. -Ja.
Kom bort från huset.
-Hoppa på bussen. -Okej.
Vänta. Vänta!
Tack.
-Okej. Sky? -Ja?
-Jag är på bussen. -Okej. Du är trygg.
Du är trygg.
Vad har hänt henne?
Vad har hänt mamma? Du sa att det var ditt fel.
Jag är osäker.
Men det fanns ett inlägg på nätet,
där det stod att om nån får information från framtiden
som ändrar ens öde, återställer universum det, men skadar en.
Jag ville inte tro det där sista.
Jag försökte rädda mamma, men jag kunde inte. Jag kunde inte!
-Skylar. Ändrade... -Justin. Justin?
Ändrade du mitt öde också?
-Herregud, Nej. -Det gör ont.
Mina armar gör ont. De... de sträcks ut. De gör ont.
Nej. Du skulle stanna hemma.
Det här skulle inte ha hänt dig.
Du skulle vara hemma nu, inte på bussen. Jag ändrade det, det är mitt fel.
-Sky. -Åh, Justin!
Jag är så ledsen.
Justin!
Vad har jag gjort?
Undertexter: Bengt-Ove Andersson