HÍVÁSOK
SZÖKŐÉVES LÁNY
AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK LÉGTERE
Jó. Próbáljuk meg újra!
Képzelje el, hogy egy alagúton át utazik, vonattal!
A jobb oldalán egy ugyanolyan vonat halad párhuzamosan,
csak az egy másodperccel előrébb van.
Végtelen számú vonat fut jobbra és balra tőlünk,
egy kis időbeli eltéréssel. Érti?
Képzelje el, hogy felhívhat egy másik vonatot,
beszélhet egy hasonló verziójával,
csak a múltból vagy a jövőből!
Oké. Jól jönne…
ez nagyon jól jönne Vegasban legközelebb.
Nem, nem, nem. Elnézést, itt dr. Burman.
Uram, az univerzum szerkezete
az események hasonlóságán múlik.
Mint a hanghullámoknál, szükséges a harmónia.
Igen, és sajnos
az előbb lejátszott hívások hatalmas káoszt okoztak.
Elnézést! Ki szervezte ezt a hívást? Maggie, itt van még?
Egy gép most hajtott végre kényszerleszállást Phoenixnél.
A kapitány azt állítja, hogy maga és én felhívtuk őt.
A jövőből, és arra kértük, hogy zuhanjon le a géppel.
Én nem beszéltem semmilyen pilótával.
Tudom. Én sem beszéltem vele.
Legalábbis nem ez a verzióm,
nem ebben a dimenzióban, vagy vonaton, ahogy mondtam.
A gép utasai, uram, épp most tartanak hazafelé,
közben kapcsolatba lépnek másokkal, ez láncreakcióhoz vezet.
Pontosan. Ez a világ végét jelenti, tábornok.
- Napok kérdése. Talán óráké. - Jó, jó.
Jó. Álljunk meg! Tőlem mit akarnak pontosan?
Jó a tudományos rész, de konkrétumok kellenek.
Szerintünk a kormány áll az esemény mögött.
Jó. Ezt nem igazán tudom komolyan venni.
Nézze, talán nem szándékosan teszi,
de higgye el, maga miatt indulnak el ezek a reakciók!
Miért hiszi ezt, doktor?
Az apám tudós volt,
a szövetségi kormánynak dolgozott a 70-es években.
Számos kémprogramot irányított a hidegháború alatt,
a dimenziók közötti kommunikációt vizsgálta.
Akkor nem jutott semmire, de most valaki mégis sikerrel járt.
Akkor miért nem beszél az apjával?
Ő biztos többet tud erről, mint én.
Én… Ez…
Várjon! Kérem! Higgyen nekünk!
Figyeljenek! Én itt semmi konkrétumot nem hallottam.
Most kinézek az ablakon, süt a nap, csiripelnek a madarak,
az univerzum összeomlásának nyoma sincs.
De ha robbanást látok, majd szólok maguknak.
Jó? Boldog új évet!
- Várjon! Várjon, várjon! - Várjon!
Nagyszerű.
Megígérted, hogy felhívod, ha ez nem válik be.
Akkor hívjuk fel!
Nem. Nem hívom.
Tedd félre az apakomplexusodat, jó?
A világ sorsa múlik most ezen.
Először is, az apakomplexushoz kéne egy apa is.
Aha. Szerintem meg nem.
Elfelejtetted,
hogy dr. Robert Wheating igazi seggfej?
Az egész életét a laborban töltötte, és mindent elrontott,
az én életemet, meg a családunkét is.
Várj, várj, várj! Tegnap ugyanez a beszélgetésünk volt,
szóról szóra, miután beszéltünk a tábornokkal.
De az most volt.
- Milyen nap van ma? - Szerda.
Basszus! Most ez a rendellenesség.
- Mi? - Itt csütörtök van.
- Szilveszter napja. - Uramisten! Egyre rosszabb.
Mi a száma?
Majd én beszélek az apáddal, jó?
Jó. De ne mondd neki, hogy ismersz!
- Jézusom, Rachel! - Ne!
Halló?
Jó napot! Mr. Wheatinget keresem.
Ó! Elnézést!
A bank kirakta a házból, úgy öt-hat évvel ezelőtt.
Hé! Hagyjátok abba!
Csak egy pillanatig láttam, amikor kilakoltatták.
Csúnya dolgokat kiabált rám.
Igen, ez rá vall.
Esetleg… Nem tudja, hogy hová ment?
Pár héttel azután láttam,
hogy az utcán alszik.
Mi? Hajléktalan lett?
Gondolom. Nem tudom.
Szociális szolgáltatások osztálya. Miben segíthetek?
Üdv! Egy bizonyos Robert Wheating után érdeklődnénk.
Pár éve lakoltatták ki Riverside-ban.
Értem. Maga egy barátja? Vagy a szerette?
A szerette? Nem. Nem, csak a lánya.
Értem. Robert M. Wheating, ő lenne az?
- Igen. - Igen. Ő.
Attól tartok, Mr. Wheating elhunyt idén januárban.
Őszinte részvétem.
Az utcán halt meg?
Nem. Az utolsó bejegyzett címe az azusai Napfényes Völgy Idősotthon.
Ó, értem. Jó. Köszönjük.
Nincs mit. Jó hétvégét kívánok!
Várjon! „Jó hétvégét kívánok!”
Nem inkább boldog új évet?
Azt két hónapja mondtam volna.
- A jövőben van. - Tessék?
Akkor még életben lehet az apád.
Tudom. Nagyszerű!
Vagyis igen. Az jó.
Jó. Köszönjük. Köszönjük! Viszhall!
Jó. Felhívom a Napfényes Völgy Idősotthont.
Ne! Várj!
Rachel?
Majd… Majd én.
Jó. De biztos?
Igen. Nem tudom. Én…
Azt mondták, hogy meghalt, és én… Biztos. Mindegy. Felhívom.
Oké. Csak kérdezd meg, ki folytatta a munkáját!
Biztos van egy gép, vagy egy antenna,
amivel le lehet állítani az összeomlást.
Igen. Remélem. Úristen! Jó, felhívom ezt a szemétládát.
Hát, hajrá!
Napfényes Völgy Idősotthon. Kivel beszélek?
Én… A nevem Rachel, Rachel Wheating.
Az apámat keresem, Robert Wheatinget.
Dr. Wheatinget?
Igen. Őt.
Nem is tudtam, hogy vannak rokonai.
Igen, hát, már csak én maradtam.
Nem tartjuk a kapcsolatot.
Elnézést,
de addig nem kapcsolhatom, amíg nem bizonyítja.
Miért?
A csalók miatt. Becsapják az időseket.
Én… De én nem vagyok csaló.
Akkor miért nem láttam még itt?
Még senki sem jött hozzá látogatóba.
Hát…
Nem tudtam, hol él. És…
- Nem tudta, hol él az apja? - Így van.
Ó, értem. Hát, ez szép.
Azért, mert az apám önző seggfej,
csak saját magát és a munkáját szerette.
Senkit sem érdekel, ezért fog egyedül meghalni. Hamarosan.
Jó. Maga tényleg nem csaló.
Tényleg ilyen. Jó, kapcsolom. Egy pillanat!
Ez barom… Halló?
- Szia. - Halló? Nem hallom!
Szia. Rachel vagyok. Én…
Rachel. Nem ismerem. Viszhall! Nézem a meccset, nem érek rá.
Én vagyok az! Rachel.
Azért hívlak, mert…
segítened kell.
- Rachel? - Igen.
A lányom? Rachel? Az én gyönyörű Rachelem?
Ó! Felhívtad apádat, hogy csevegjünk egyet?
Meg hogy utaljak át egy kis pénzt, mi?
Nem csapsz be megint, te csaló! Hagyj békén!
Jézusom! Jó, figyelj!
Tényleg Rachel vagyok, gyűlöljük egymást.
Amikor legutóbb beszéltünk, leszóltad a munkásságomat,
úgy gondolod, a nők semmit sem tettek le az asztalra
a fizika területén.
És az, hogy én kivétel legyek, az statisztikailag lehetetlen.
Azért mondtam, mert így van.
Nem.
Curie, Goeppert-Mayer, Strickland, Ghez. Velük mi van?
Jó. Ők igen. Négyen.
Négy Nobel-díj a mennyivel szemben,
amit férfiak kaptak? Legalább 100-zal.
Szóval tényleg lehetetlen statisztikailag.
Jézusom! Jól van.
Szóval a Nobel-díj az elért eredmények mércéje? Bassza meg!
Tudod, mit? Jézusom, mit csinálok?
- Az időt vesztegeted! - Azt.
Mert már nem maradt sok. Jön a világvége. Még ma.
Világvége nem létezik.
Az emberek meghalnak. Fajok tűnnek el. De a világ megmarad.
Mármint mind meg fogunk halni.
Hát, ez tény. Ez nem újdonság.
Jézusom! Miért vagy ilyen…
Jó.
Valaki fogta a dimenziók közötti kommunikációról szóló tanulmányod,
befejezte azt,
és csatornákat nyitott az időben, teljes káoszt okozva ezzel.
És most értünk el a végponthoz.
Az nem lehetséges.
A tanulmány semmire sem vezetett. Ha én nem jártam sikerrel, akkor senki.
- Hát, tévedsz. - Nem! Hadd nézzem már a meccset!
Figyelj! Nem…
Várjunk! Melyik meccs megy?
A Dodgers az Astros ellen. Baseballnak hívják.
Jó. Akkor két hónappal vagy korábban a múltban.
- Ugyan már! - Itt szilveszter van.
- Ne szórakozz már! - Várj! Csitt! Figyelek.
Jó.
A kilencedik kör. Azaz…
Altuve most fog ütni egy hazafutást. Bocs, de veszíteni fog a csapatod.
Na persze! Altuve…
Már elnézést, Rachel a jövőből,
lövésed sincs a baseballról, nyilvánvalóan,
mert ez a béna Altuve nem tudna…
Ha pályán kívülre megy…
- Kiment! - Mi?
Megnyerte…
Ez nem… Nem.
Sétálós hazafutás a kis José Altuve-tól.
Volt értelme a tanulmánynak.
Tudnom kell, ki vitte tovább a projektedet,
mert azonnal le kell állítanom!
Halló? Ott vagy?
Senki sem vitte tovább.
De alkottam egy gépezetet,
ami okozhatja ezt a káoszt.
Jó. Hol van?
- Nem a „hol” a kérdés. - Hogy érted?
Mit mondott Einstein Besso barátja halálakor?
Jézusom! Erre most nincs idő!
Azt mondta: „Most elhagyja ezt a furcsa világot,
egy kicsit hamarabb, mint én.
De ez semmit sem jelent.
Mi, akik hiszünk a fizikában,
tudjuk, hogy a múlt, jelen és jövő közötti különbség…”
„Csak egy makacs, állandó illúzió.”
Illúzió. Pontosan.
- Nem a hol a kérdés. - Hanem a mikor.
Jézusom! Tényleg sikerült.
Sikerült! Sikerült!
Csak nem tudtam akkor. Beindítottam, de semmi sem történt.
Igen, de történt. Ránk van hatással, a múltból.
Van egy külön telefonvonalam. Még emlékszem a számára.
Atyaég! Létezik egy verzióm 1978-ban,
aki azt hiszi, kudarcot vallott mindenben,
és várja a telefonhívást.
Hát, gratulálok. Tényleg működött a gépezet.
Nem csak a munkámról beszélek.
Hanem rólad is.
Rajtad kívül senki sem jött rá, mi történik.
Ez hatalmas teljesítmény.
Veled sem vallottam kudarcot.
Ó, dehogynem.
Én nem kísérleti alany vagyok. Magamnak köszönhetem az érdemeimet.
Ember vagyok, akinek nagy szüksége lett volna az apjára!
Nálam kudarcot vallottál.
Így van.
Tudom. És…
sajnálom.
Sajnálom, hogy elhagytalak téged és az anyádat.
Sajnálok mindent.
Meg tudsz nekem bocsátani?
Nem. Nem fog menni.
Már… Már túl késő. Mindenhez túl késő.
Megértem.
És most mi lesz?
Legelőször a gravitáció szűnik meg.
Mindenki lebegni fog.
- Szép halál, mondhatom. - Igen.
Aztán jön egyféle aurora borealis.
Tudod, színes lesz az ég.
Jézusom!
Ekkor két lehetséges végkimenetel marad:
Végkimenetel? Micsodák?
A legvalószínűbb,
hogy mindennek vége lesz, egy szempillantás alatt.
Mi a másik?
Az univerzum újraindul, hogy helyére billenjen.
Minden folytatódik, mintha semmi sem történt volna.
De ez nem fog megtörténni, hacsak az 1978-as énem le nem állítja a gépet.
Hát, az nem valószínű.
Hát, az sem volt valószínű, hogy újra beszélünk.
Azt hittem, egyedül halok meg.
Mégis itt vagyunk, és a tudományról beszélgetünk a világvége napján.
Igen. Nagyszerű.
Rachel, mondd, mikor is van a szülinapod?
Mi? Nem tudod, mikor van a szülinapom?
Hát, sosem tudtam megjegyezni az ilyeneket.
Február 29.
Február… Hát persze!
Te vagy az én szökőéves kislányom, emlékszel?
Most pedig bocsáss meg, Rachel,
de telefonálnom kell!
Telefonálni?
Megértem, miért gyűlölsz.
Néhány kapcsolatot már nem lehet helyrehozni.
Ahogy… a miénket sem.
De a világ sorsát talán még helyrehozhatom.
Úgyhogy tudnod kell, Rachel, hogy…
hogy…
Tudnod kell, hogy… szeretlek.
És büszke vagyok rád, szökőéves lány.
- Ég veled! - Várj, apa!
Apa?
Én is szeretlek.
Halló?
Sikerült.
Ki beszél?
Én te vagyok.
Bizonyítsd be! Mi a kód?
0229. A lányunk születésnapja.
A gépezetünk… működik.
Negyven évvel későbbről hívlak, a jövőből.
Sikerült! Tudtam. Tudtam!
Uramisten! Ez mindent megváltoztat!
Megcsináltam. Megcsináltam! Tudtam.
Elég! Szart sem csináltál.
Hogy… Mi? Hogy érted?
Nyolcvanhat éves vagyok.
Egyedül fogok meghalni egy idősotthonban, szegényen, magányosan,
a lányom pedig gyűlöl.
Tehát pontosan mit értünk el?
Én…
Figyelj, bocsánat, de ezt… ezt nehéz feldolgozni.
Kapcsold ki a gépet, és menj haza!
Öleld meg a lányodat, öleld meg a feleségedet,
és mondd meg… mondd meg nekik, hogy szereted őket!
És mostantól
ők legyenek az elsők a hátralévő életedben!
Semmi sem lehet fontosabb náluk. Megértetted?
- De… - Ígérd meg! Ígérd meg, hogy megteszed!
De…
Velük mi lesz?
Nem kapcsolhatom ki a gépet.
Jól tudod, mire képesek,
mit tesznek a családunkkal, ha kikapcsolom.
Nem lesz kit elveszíteni…
ha nem kapcsolod le azt a gépet most azonnal!
Úristen! Úristen! Földrengés van.
Elkezdődött. A világvége.
Úristen! Mit tettünk?
Kapcsold ki a gépet!
Kérlek, kérlek! Különben mindennek vége!
Hű! Az ég… megnyílik. Uramisten!
A színek! A színek!
Látod?
Mayday! Mayday! Itt Perry kapitány. Megsérült a hajtómű.
Apuci, énekelsz majd velem?
2015. február 12-én este
súlyos balesetet fogsz szenvedni.
- Menj innen! Menj innen! - Nyisd ki!
A rendellenességnek most kellene megtörténnie.
Az univerzum tette. Az univerzum tette.
Láttam, ahogy Daisy szétbomlik,
mintha valami belülről falná fel.
Hogy hívhat fel, miközben itt fekszik holtan?
Mi a fene folyik itt?
Elképesztő dolgokról.
Mintha leolvadna a szemem és az orrom.
A csontjaim eltörnek.
- Igazam volt. - Miben?
Mindenben.
Hiszel a varázslatban?
Bárhol is vagy, az valahol más helyen vagy időben van.
De ha hazaérek, tudom, hogy csak te leszel ott.
- Szia, szívem! - Szia!
Mi újság? Mi a helyzet New Yorkban?
Nem sok. Hát… Ó, milyen volt a koncert?
- Lemondtam. - Micsoda?
Amúgy… Amúgy is halálra volt ítélve.
Szerintem a menedzserem csak el akart csábítani. Én…
Végre beláttad!
Igen. H-Hát, tudod, elég hízelgő, de…
Csak viccelek.
Várj! Most hol vagy?
Nézz ki az ablakon!
Úristen! Tim, a frászt hoztad rám!
- Ne már! - Meglepi!
- Eljöttél? - Ahogy megígértem.
Várj! Várj, megyek!
Jó.
- Szia. - Boldog új évet, szívem!
Boldog új évet!
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra