30. DESEMBER LUFTROMMET OVER USA
La oss prøve igjen.
Tenk deg at du er på et tog som kjører gjennom en tunnel.
På høyre side er det et parallelt tog, identisk med ditt,
bare at dette er ett sekund foran i tid.
Et uendelig antall tog kjører på begge sider av deg,
og alle er litt lenger borte i tid. Ok?
Tenk deg at du kan ringe et annet tog og prate med en lik versjon av virkeligheten,
bare i fortiden eller framtiden.
Ja. Det ville vært nyttig neste gang jeg er i Vegas.
Nei. Beklager. Dr. Burman her.
Sir, vårt univers' struktur
avhenger av at hendelsene på de togene fortsetter å være identiske.
Det er som lydbølger som vibrerer i harmoni.
Ja, og dessverre
har alle samtalene vi har spilt for deg skapt betydelig kaos.
Hvem organiserte denne samtalen? Maggie, er du her?
Sir, et fly har nettopp nødlandet utenfor Phoenix.
Kapteinen om bord hevder å ha blitt oppringt av deg og meg, sir.
En samtale fra framtiden med bønn om å styrte flyet.
Vel, jeg har ikke ringt noen pilot.
Nei, jeg vet det. Ikke jeg heller.
Ikke denne versjonen av meg,
i denne dimensjonen, på dette toget, om du vil.
Mens vi snakker, sir, drar alle flypassasjerene hjem.
De samhandler med folk og skaper store ringvirkninger.
Nettopp. Vi står overfor utryddelse, general.
-Om noen dager. Kanskje timer. -Greit.
Greit. Hold an. Akkurat hva trenger dere av meg?
Jeg støtter vitenskap, men dere må være mer konkrete.
Vi tror myndighetene står bak hendelsene.
Jeg har vanskelig for å ta denne samtalen alvorlig.
Dere gjør kanskje ikke dette med vilje,
men jeg lover at dere gjør noe som åpner disse revnene.
Hva får deg til å tro det, doktor?
Faren min var forsker og jobbet for de føderale myndighetene på 70-tallet.
Han ledet flere spionasjeprosjekter under den kalde krigen,
og alle var knyttet til interdimensjonal kommunikasjon.
Han kom ikke noe sted da, men noen må ha lyktes i dag.
Så hvorfor ikke snakke med faren din?
Han vet sikkert mye mer om dette enn jeg gjør.
Jeg… Det…
Vent, sir. Du må ta dette alvorlig.
Jeg hører mange "kan" og "kanskje" her.
Jeg ser ut av vinduet, og solen skinner og fuglene kvitrer,
og universet kollapser ikke av seg selv.
Men hvis jeg ser noe implodere, skal jeg ringe dere to først.
Greit? Godt nytt år.
-Vent. -Vent.
Det gikk jo bra.
Du lovet å ringe ham hvis det ikke gikk.
-Så la oss ringe ham. -Nei, det gjør jeg ikke.
Legg til side pappa-greiene. Verdens skjebne avhenger av det.
Man må ha hatt en far for å ha pappa-greier.
Det fungerer ikke sånn.
Hvorfor må jeg minne deg på
at dr. Robert Wheating er en jævla drittsekk
som tilbrakte hele livet på et laboratorium og mislyktes i alt,
også, men ikke bare, grunnleggende foreldreskap og anstendighet?
Vent. Vi hadde denne samtalen i går,
-etter at vi snakket med generalen. -Vi snakket med ham nå.
-Hvilken dag er det? -Onsdag.
Å, pokker. Vi er i glitchen. Nå.
-Hva? -Det er torsdag her.
-Det er nyttårsaften. -Det blir bare verre.
Gi meg nummeret, og jeg skal ringe drittfaren din.
Ok, greit. Men ikke nevn at du kjenner meg.
-Herregud. -Ikke gjør det!
Hallo?
Hei. Kan jeg få snakke med Mr. Wheating?
Jeg beklager.
Banken tvangsinndrev denne eiendommen for fem, seks år siden.
Hei! Kutt ut!
Jeg møtte ham bare et øyeblikk da han ble kastet ut.
-Han ropte ganske støtende ting til meg. -Ja, det høres ut som ham.
Kan du… Vet du hvor han ble av?
Jeg så ham sove på gaten
bare noen uker etter det.
Hva? Er han hjemløs?
Jeg antar det. Jeg vet ikke.
Sosialkontoret. Hva gjelder det?
Hei. Vi leter etter en Robert Wheating.
Han ble kastet ut fra huset sitt i Riverside.
Ok. Er du en venn? En av hans kjære?
Hans kjære? Nei. Nei, jeg er bare datteren hans.
Ok. Mener du Robert M. Wheating?
-Ja. -Det er ham.
Beklager, men jeg er redd Mr. Wheating gikk bort i januar i år.
Jeg beklager så mye.
Døde… døde han på gaten?
Nei. Hans siste adresse var i Azusa, Soldalen pleiehjem.
Ok. Takk.
Ingen årsak. God helg.
Vent. "God helg."
Burde du ikke si godt nytt år?
Jo, for to måneder siden, så.
-Han er i framtiden. -Unnskyld?
Da lever kanskje faren din.
Ja! Så bra.
Jeg mener… ja, det er bra.
Ok. Tusen takk, sir. Adjø.
Ok. Jeg ringer Soldalen pleiehjem.
Nei, vent.
Rachel?
Jeg tror… jeg vil ringe ham.
Ok. Er du sikker?
Ja. Jeg vet ikke. Jeg…
Jeg hørte nettopp at han var død. Det er greit. Jeg ringer ham.
Greit. Spør om hvem som fortsatte jobben hans.
Det må være en maskin eller en antenne
som kan slås av for å stoppe denne katastrofen.
Ja. Jeg håper det. Herregud. Ok, jeg skal ringe drittsekken.
Vel, lykke til.
Soldalen pleiehjem. Hvem er det?
Dette er… Jeg heter Rachel, Rachel Wheating.
Jeg vil snakke med faren min, Robert Wheating.
-Dr. Wheating? -Ja. Ham, ja.
Jeg visste ikke at han hadde slektninger.
Ja, det er bare meg.
Og vi står ikke hverandre nær.
Jeg kan ikke sette deg over uten å vite at du virkelig kjenner ham.
Hvorfor ikke?
Svindlere prøver å utnytte eldre.
Jeg er ikke… noen svindler.
Hvorfor har jeg aldri sett deg her?
Ingen har besøkt dr. Wheating.
Vel, jeg…
Jeg visste ikke hvor han var. Og…
-Du visste ikke hvor faren din var? -Nei.
Ok, årets datter, da.
Han er en egoistisk dritt som aldri elsket andre enn seg selv og jobben.
Så ingen bryr seg om ham, og det er derfor han vil dø der inne alene. Snart.
Du er vel neppe en svindler.
Det høres ut som ham. Greit, jeg skal sette deg over.
Dette er tull… Hallo?
-Hei. -Snakk høyere.
Hei. Det er Rachel. Jeg…
Kjenner ingen Rachel. Adjø. Jeg prøver å se en kamp her.
Det er meg. Rachel.
Jeg ringer fordi jeg trenger…
Jeg trenger hjelp av deg.
-Rachel? -Ja.
Datteren min? Min skjønne Rachel?
Ringer for å hilse på faren sin?
Og vil vel be meg sende penger et sted?
Jeg faller ikke for sånt lureri igjen, din svindler. Legg på!
Å, herregud. Hør på meg.
Jeg er Rachel, og vi hater hverandre. Greit?
Sist vi snakket sammen, sa du at forskningen min var en vits,
for du tror ikke at noen kvinner har gjort viktige oppdagelser i fysikkens verden.
Så å tro at jeg ville være unntaket, ville være en statistisk villfarelse.
-Jeg sa det fordi det er sant. -Det er det ikke.
Curie, Goeppert Mayer, Strickland, Ghez. Hva med dem?
Greit. Ok, fire.
Det er fire nobelpriser i fysikk av hvor mange?
Over hundre har gått til menn.
Så jeg mener fortsatt at det er en statistisk villfarelse.
Herregud.
Så nobelprisen er ditt mål på prestasjoner innen et felt? Å, faen.
Herregud, hva er det jeg gjør?
-Vel, du kaster bort tiden. -Ja.
For det er ikke mye tid igjen. Verden går under. I dag.
Verdener går ikke under.
Folk dør. Arter utryddes. Men verdener går videre.
Alle kommer til å dø.
Det er et faktum. Fortell meg noe nytt.
Herregud. Hvorfor må du være så…
Ok.
Noen tok forskningen din om interdimensjonal kommunikasjon
og fullførte arbeidet ditt,
og åpnet tidslinjer og skaper fullstendig kaos.
Og vi er på randen av et bristepunkt.
Det er ikke mulig.
Forskningen var et blindspor. Hvis jeg ikke klarte det, kan ingen det.
-Du tar feil. -Nei! Kan jeg gå tilbake til kampen?
Hør på meg! Jeg er ikke…
Vent. Hvilken kamp er det du ser?
Dodgers spiller mot Astros. Det kalles baseball.
Ok. Det betyr at du er to måneder i fortiden.
-Gi deg. -Det er nyttårsaften her.
-Ikke vær latterlig. -Stille. Jeg prøver å høre.
Ok.
Det er niende inneperiode. Det betyr…
…at Altuve kommer til å slå en two-run homer. Beklager, men laget ditt taper.
Ja da. Altuve…
Jeg beklager, framtidsdamen,
men du vet åpenbart ingenting om baseball,
for den tosken Altuve kunne ikke truffet…
Om den blir der, kan den…
-være borte! -Hva?
-Det er seier… -Det er umu… Nei.
Homerun til den korte fyren, José Altuve.
Arbeidet ditt var ikke et blindspor.
Jeg må vite hvem som overtok prosjektet,
og jeg må be den personen stoppe det vedkommende gjør.
Hallo? Er du der?
Ingen overtok prosjektet.
Men det fins en maskin jeg lagde,
som kan forårsake dette.
Ok. Så hvor er den?
-Det er ikke "hvor". -Hva mener du?
Hva sa Einstein da hans beste venn, Besso, døde?
Vi har ikke tid til dette!
Han sa: "Nå har han forlatt denne underlige verden
litt før meg.
Det betyr ingenting.
Folk som oss, som tror på fysikk,
vet at forskjellen mellom fortid, nåtid og framtid…"
"…bare er seiglivet illusjon."
Bare en illusjon. Nettopp.
-Det handler ikke om hvor. -Men om når.
Herregud. Du lyktes.
Jeg gjorde det.
Jeg visste det bare ikke da. Jeg startet maskinen, og ingenting skjedde.
Men det gjorde det. Det påvirker oss nå fra fortiden.
Jeg hadde klar en spesiell linje. Jeg husker fortsatt telefonnummeret.
Herregud. Det er en versjon av meg "nå" tilbake i 1978,
sammensunket ved skrivebordet i den tro at han er mislykket,
ventende på at telefonen skal ringe.
Vel, gratulerer. Maskinen din fungerte faktisk.
Jeg snakker ikke bare om arbeidet mitt.
Jeg snakker om deg.
Ingen andre har skjønt hva som skjer, men du gjorde det.
Og det er en stor prestasjon.
Jeg sviktet ikke deg heller.
Å, tro meg. Du sviktet.
Jeg er ikke et av dine eksperimenter. Du kan ikke ta æren for mine prestasjoner.
Jeg er en person. En som virkelig trengte en far mange ganger.
Og du sviktet meg enormt.
Det gjorde jeg.
Jeg vet det. Og jeg… Jeg beklager.
Jeg beklager at jeg forlot deg og moren din.
Jeg er så lei meg for alt.
Kan du tilgi meg?
Nei, det kan jeg ikke.
Det er bare… for sent for det. Det er for sent for alt.
Jeg forstår.
Så hva skjer nå?
Det første som forsvinner, er tyngdekraften.
Alle vil sveve bort.
-En fin måte å dø på. -Ja.
Og så blir det et slags nordlys.
Du vet, farger på himmelen.
Å, herregud.
Og da er det bare to mulige utfall.
Utfall? Hvilke utfall?
Det mest sannsynlige
er at alt tar slutt på et øyeblikk.
Og det andre?
Universet tilbakestiller seg, reparerer seg selv.
Folk går tilbake til livet sitt uten å ane hva som skjedde.
Men det skjer ikke uten at 1978-utgaven av meg selv slår av maskinen.
Ja, vel, det vil ikke skje.
Jeg trodde at vi to aldri ville snakke sammen igjen.
Og at jeg ville dø alene.
Men her sitter vi og prater om vitenskap når alt er nesten over.
Ja. Flott.
Rachel, kan du minne meg på når du har bursdag?
Hva? Vet du ikke bursdagen min?
Jeg har aldri vært god med datoer.
Den 29. februar.
Febru… Selvsagt.
Du er min lille skuddårsjente, husker du?
Unnskyld meg, Rachel,
jeg må ta en telefon.
En telefon?
Jeg forstår hvorfor du hater meg.
Forhold går iblant for langt til å kunne repareres.
Og… det har vårt gjort.
Men det har kanskje ikke verdens skjebne.
Så jeg vil fortelle deg, Rachel, at jeg er…
Jeg…
Jeg vil fortelle deg at… jeg er glad i deg.
Og jeg er stolt av deg, skuddårsjenta mi.
-Adjø. -Vent, pappa?
Pappa?
Jeg er glad i deg også.
Hallo?
Den fungerte.
Hvem er dette?
Jeg er deg.
Bevis det. Hva er koden?
0229. Vår datters fødselsdag.
Maskinen vår… den fungerer.
Jeg er over 40 år i framtiden.
Den fungerte! Jeg visste det!
Herregud. Dette forandrer alt.
Jeg klarte det! Jeg visste det.
Stopp. Du klarte ingenting.
Jeg… Hva mener du?
Jeg er 86 år gammel.
Og jeg skal snart dø alene på et pleiehjem, blakk og venneløs,
og med en datter som hater meg.
Så akkurat hva har vi klart?
Jeg…
Jeg beklager, men det er mye å fordøye.
Slå av maskinen nå og gå hjem.
Gi datteren din en klem, og gi kona di en klem.
Og fortell dem… Fortell hvor glad du er i dem.
Og fra nå av
prioriterer du dem hver dag hele livet.
Ingenting bør komme foran dem. Forstår du meg?
-Jeg… -Si at du vil gjøre det!
Men…
Hva med dem?
Jeg kan ikke slå av maskinen.
Du vet hva de er i stand til,
hva de vil gjøre med familien vår hvis jeg slår den av.
Det blir ingen familie å miste…
…hvis du ikke slår av maskinen straks.
Herregud. Det er et jordskjelv.
Det har begynt. Verdens ende.
Herregud. Hva har vi gjort?
Slå av maskinen.
Vær så snill. Gi oss alle en ny sjanse.
Jøss. Himmelen… den åpner seg. Herregud.
Fargene. Fargene.
Ser du dem?
Mayday, Mayday. Dette er kaptein Perry. Vi har en alvorlig motorskade.
Pappa, vil du synge for meg?
Om kvelden den 12. februar 2015 havner du i en fryktelig bilulykke.
-Gå vekk! -Åpne døren!
Så glitchen burde skje nå.
Universet gjorde det.
Jeg så henne gå i oppløsning,
som om en usynlig kraft åt henne levende.
Hvordan kan hun ringe meg og ligge død i armene mine samtidig?
Hva i helvete er det som foregår?
Sånt som ikke gir mening.
Det er som om øynene og nesen smelter bort.
Beina mine, de brekker.
-Det var sant. -Hva?
-Alt. -Tror du det fins magi, Patrick?
Hvor du enn er, er det en annen tid eller et annet sted eller noe.
Men når jeg kommer hjem, vet jeg at det er bare deg.
-Hei, vennen min. -Hei!
Hvordan går det? Hvordan er New York?
Det er ganske kjedelig. Som… Vent, hvordan gikk forestillingen?
-Jeg avlyste den. -Hva?
Den ville blitt en katastrofe.
Jeg tror manageren bare ville i buksene mine. Det var…
Omsider. Du skjønner det.
Ja. Jeg… Det var ganske spennende.
Nei, jeg tuller.
Vent. Hvor er du?
Se ut av vinduet.
Herregud! Tim, du skremte livet av meg.
-Hva? -Overraskelse!
-Kom du? -Lovet jeg ikke det?
Vent. Jeg kommer.
Ok.
-Hei. -Godt nytt år, kjære.
Godt nytt år.
Tekst: Evy Hvidsten