Hovory
DIEVČA PRESTUPNÉHO ROKU
30. DECEMBER VZDUŠNÝ PRIESTOR USA
Dobre, ešte raz.
Predstavte si, že ste vo vlaku a idete cez tunel.
Napravo je druhý vlak rovnaký ako váš.
Až na to, že ide o sekundu popredu.
Takže naľavo a napravo od nás je nekonečné množstvo vlakov
a všetky idú v čase za sebou.
Predstavte si, že zavoláte druhému vlaku
a rozprávate sa s identickou verziou reality,
ale v minulosti alebo budúcnosti.
Tak to by bolo...
to by bolo užitočné, keď budem nabudúce vo Vegas.
Nie. Prepáčte. Tu doktor Burman.
Pane, tkanivo vesmíru
je závislé od toho, aby udalosti vo vlakoch boli identické.
Ako zvukové vlny, ktoré harmonicky vibrujú.
Áno. Bohužiaľ,
tie hovory, ktoré sme vám prehrali, vytvorili chaos.
Kto zariadil tento hovor?
Maggie, si na linke?
Pri Phoenixe práve núdzovo pristálo lietadlo.
Kapitán lietadla tvrdí, že ja a vy sme mu volali.
Volali sme mu z budúcnosti a žiadali, aby havaroval.
Ja som žiadnemu pilotovi nevolal.
Ja viem. Ani ja.
Aspoň táto moja verzia nie,
v tejto dimenzii, v tomto vlaku, ak chcete.
Práve všetci pasažieri z toho lietadla idú domov,
interagujú s inými ľuďmi a to má dominový efekt.
Presne tak. Hrozí nám vyhubenie.
- O pár dní. Možno hodín. - Dobre.
Dobre. Počkajte. Čo presne odo mňa potrebujete?
Som za vedu, ale potrebujem vedieť viac.
Myslíme si, že je za tým vláda.
Je ťažké brať takýto hovor vážne.
Možno to nerobíte úmyselne,
ale sľubujem vám, že robíte niečo, čo tieto trhliny otvára.
Prečo si to myslíte?
Môj otec bol vedec
a v 70. rokoch pracoval pre vládu.
Počas studenej vojny pracoval na špionážnych projektoch
a všetky sa týkali interdimenzionálnej komunikácie.
Nič nedosiahol, ale dnes sa to asi niekomu podarilo.
Tak prečo sa neporozprávate s ním?
Asi o tom vie viac ako ja.
Ja... To je...
Prosím, pane. Musíte to brať vážne.
Počúvam tu veľa hypotetickým vecí.
Pozerám sa z okna, slnko svieti, vtáky štebotajú
a vesmír sa nerúca.
Ale ak uvidím, že imploduje, zavolám vám ako prvým.
Dobre? Šťastný nový rok.
- Nie. - Počkajte.
To sa podarilo.
Sľúbila si, že ak to nevyjde, zavoláš mu.
Tak mu zavolajme.
Nie. To nie.
Kašli na otcovskú traumu.
Závisí od toho osud sveta.
Nemám otcovskú traumu, lebo nemám otca.
Tak to asi nefunguje.
Asi ti musím pripomenúť,
že doktor Robert Wheating je totálny kretén,
ktorý strávil celý život v labáku a vo všetkom zlyhal,
vrátane základného rodičovstva a ľudskej slušnosti.
Počkať. Presne o tomto sme sa rozprávali včera.
Od slova do slova. Po hovore s generálom.
Práve sme s ním hovorili.
- Aký je deň? - Streda.
Do riti. Sme v tej chybe. Práve teraz.
- Čo? - Tu je štvrtok.
- Je Silvester. - Ježiš, je to čoraz horšie.
Daj mi jeho číslo
a zavolám tvojmu blbému otcovi.
Dobre. Ale nehovor, že ma poznáš.
- Bože. - Nehovor mu to.
Haló?
Dobrý. Hľadám pána Wheatinga.
Aha. Prepáčte.
Tento dom prepadol banke asi pred šiestimi rokmi.
Decká, prestaňte s tým.
Stretla som ho len na chvíľu, keď ho vysťahovali.
Kričal na mňa veľmi hnusné veci.
To znie ako on.
Neviete, kde by mohol byť?
Videla som, ako spí na ulici,
pár týždňov potom.
Čože? Je bezdomovec?
Asi. Neviem.
Verejné služby, ako vám pomôžem?
Dobrý. Hľadáme Roberta Wheatinga.
Pred pár rokmi ho vysťahovali v Riverside.
Dobre. Ste jeho priateľka alebo blízka?
Blízka? Nie, som len jeho dcéra.
Dobre. Ide o Roberta M. Wheatinga?
- Áno. - To je on.
Je mi to ľúto, ale pán Wheating zomrel koncom januára tohto roku.
Je mi to ľúto.
Zomrel... zomrel na ulici?
Nie, jeho posledná adresa bola domov dôchodcov v Azuse.
Dobre. Ďakujem.
Nemáte začo. Príjemný víkend.
Počkať. Víkend?
Nemali by ste povedať „šťastný nový rok“?
Povedal by som pred dvomi mesiacmi.
- Je v budúcnosti. - Prosím?
Takže tvoj otec ešte žije.
Viem. Skvelé.
Teda, áno. Je to fajn.
Dobre. Ďakujem. Ďakujem, dovidenia.
Dobre, zavolám do toho domova.
Nie, počkaj.
Rachel?
Asi... asi mu zavolám ja.
Dobre, určite?
Áno. Neviem, ja...
Bol mŕtvy a teraz... to nič. Zavolám mu.
Dobre. Spýtaj sa ho, kto pokračoval v jeho práci.
Musí existovať stroj alebo anténa,
niečo, čo sa dá vypnúť, aby to prestalo.
Áno, dúfam. Dobre. Idem tomu parchantovi zavolať.
Tak veľa šťastia.
Domov dôchodcov. Kto volá?
Volám sa Rachel Wheatingová.
Hľadám svojho otca, Roberta Wheatinga.
Doktora Wheatinga?
Áno, toho.
Ani som nevedela, že má príbuzných.
Áno, len mňa.
Ale nie sme si blízki.
Prepáčte, ale nemôžem vás prepojiť, ako si nie som istá, že sa poznáte.
Prečo?
Podvodníci. Zneužívajú starších.
Ja nie som podvodníčka.
Tak prečo som vás tu ešte nevidela?
Pána Wheatinga ešte nikto nenavštívil.
Viete, ja...
nevedela som, kde je. A...
- Nevedeli ste, kde je váš otec? - Nie.
Aha, dobre. Dcéra roka.
Je to sebecký kretén,
ktorý miloval len seba a svoju prácu.
Nikomu na ňom nezáleží a preto tam zomrie sám. Čoskoro.
Dobre. Asi nie ste podvodníčka.
To znie ako on. Dobre, prepojím vás, vydržte.
Kravina. Haló?
- Ahoj. - Hlasnejšie.
Ahoj. Tu Rachel. Ja...
Nepoznám žiadnu Rachel. Dovi.
Pozerám zápas, dobre?
To som ja, Rachel.
Volám ti, lebo potrebujem...
Potrebujem tvoju pomoc.
- Rachel? - Áno.
Moja dcéra? Rachel? Moja krásna Rachel?
A voláš svojmu otcovi?
A asi chceš, aby som niekam poslal peniaze.
Ja na tieto podvody nenaletím. Nevolajte mi!
Bože. Dobre, počúvaj ma.
Som Rachel a nenávidíme sa, dobre?
Naposledy si mi povedal, že môj výskum je strata času a hlúposť,
lebo si myslíš, že žiadna žena nikdy nič neobjavila
vo svete fyziky.
A ja nebudem výnimka, lebo je to štatisticky nemožné.
Povedal som to, lebo to je pravda.
Nie, nie je.
A čo Curiová, Goeppertová-Mayerová, Stricklandová a Ghezová?
Dobre. Fajn, tak štyri áno.
Štyri Nobelove ceny za fyziku z...
z viac ako sto, ktoré dostali muži.
Takže je to štatisticky nemožné.
Bože. Dobre.
Nobelova cena je tvoje meradlo úspechu v odbore? Do riti.
Vieš čo? Bože, čo to robím?
- Strácaš čas. - To áno.
Už nemám veľa času. Svet sa končí. Dnes.
Svety sa nekončia.
Ľudia zomierajú. Zvieratá vyhýnajú. Ale svety stále pokračujú.
Myslím tým, že všetci zomrieme.
To je fakt. Čo je ešte nové?
Bože. Prečo si taký...
Dobre.
Niekto zobral tvoj výskum o interdimenzionálnej komunikácii
a dokončil tvoju prácu.
Otvoril linky v čase a vytvoril úplný chaos.
A sme na pokraji bodu zlomu.
To nie je možné.
Ten výskum bol v slepej uličke. Ak som to nedokázal ja, tak nikto.
- Mýliš sa. - Nie! Môžem sa vrátiť k zápasu?
Počúvaj ma!
Počkať. Aký... aký zápas pozeráš?
Dodgers proti Astros. Volá sa to bejzbal.
Dobre, čiže si dva mesiace v minulosti.
- Ale prosím ťa. - Tu je Silvester.
- Prestaň s tým, dobre? - Počkaj. Ticho. Počúvam.
Dobre.
Je deviata zmena. Čiže...
Altuve získa home-run a bohužiaľ, tvoj tím prehrá.
Dobre, Altuve...
Je mi to ľúto, slečna z budúcnosti,
ale je jasné, že o bejzbale nič nevieš,
lebo ten mamľas Altuve nedokáže...
Ak sa podarí, tak...
- je to tam! - Čo?
Je to výhra...
To nie je... Nie.
Josému Altuvemu sa podaril home-run.
Tvoja práca nebola v slepej uličke.
Potrebujem vedieť, kto projekt dostal
a musím ho požiadať, aby prestal robiť, čo robí.
Haló? Si tam?
Nikto môj projekt nedostal.
Ale vytvoril som stroj,
ktorý to možno spôsobuje.
Dobre. A kde je?
- Nejde o to, „kde“, - Čože?
Čo povedal Einstein, keď zomrel jeho priateľ?
Bože. Na toto nemáme čas.
Povedal: „Odišiel z tohto zvláštneho sveta
trochu skôr ako ja.
Nič to však neznamená.
Ľudia ako my, ktorí veria vo fyziku,
vedia, že rozdiel medzi minulosťou, súčasnosťou a budúcnosťou...“
„Je len tvrdohlavo vytrvalá ilúzia.“
Len ilúzia. Presne.
- Nejde o to, kde. - Ale kedy.
Bože. Naozaj sa ti to podarilo.
To teda áno. Áno.
Len som to vtedy nevedel. Stroj som spustil a nič sa nestalo.
Ale stalo. Práve nás ovplyvňuje z minulosti.
Zriadil som špeciálnu linku. Ešte si pamätám číslo.
Bože. Existuje verzia mňa, práve teraz, v roku 1978,
ktorá sedí pri stole, myslí si, že je úplne zlyhala.
a čaká, kedy zazvoní telefón.
Tak gratulujem. Tvoj stroj fungoval.
Nehovorím len o svojej práci.
Hovorím o tebe.
Nikto iný si nevšimol, čo sa deje, len ty.
A to je obrovský úspech.
Takže som bol úspešný.
To si teda nebol.
Nie som tvoj experiment. Moje úspechy nie sú tvoje.
Som človek. A potrebovala som otca veľmi veľakrát.
A zradil si ma, veľmi.
Áno.
Ja viem. A...
Prepáč.
Prepáč, že som teba a mamu opustil.
Je mi to veľmi ľúto.
Mohla by si mi odpustiť?
Nie, nemohla.
Už je na to prineskoro. Na čokoľvek.
Chápem.
Takže čo teraz?
Ako prvé sa zruší gravitačné pole.
Odletíme preč.
- To bude pekné. - Áno.
Potom nastane akoby polárna žiara.
Vieš, farby na oblohe.
Bože.
A vtedy ostanú len dve možnosti.
Možnosti? Aké?
Tá pravdepodobnejšia:
koniec všetkého v mihnutí oka.
A druhá?
Vesmír sa zresetuje a opraví.
Ľudia sa vrátia do svojich životov a nebudú vedieť, že sa niečo stalo.
Ale to sa nestane, ak moje ja v roku 1978 nevypne ten stroj.
To sa nikdy nestane.
Myslel som si, že my dvaja sa už nebudeme rozprávať.
A že zomriem osamote.
A predsa sme tu a rozprávame sa o vede na pokraji konca.
Áno. Skvelé.
Rachel, kedy máš prosím ťa narodeniny?
Čože? To nevieš?
Dátumy som si nikdy nepamätal.
29. februára.
Február... Samozrejme.
Si moje dievča prestupného roku, pamätáš?
A teraz ma ospravedlň, Rachel,
musím si zavolať.
Zavolať?
Chápem, že ma nenávidíš.
Vzťahy niekedy zájdu do bodu, z ktorého niet návratu.
A nášmu... sa to jednoznačne stalo.
Ale osud sveta má možno ešte šancu.
Len ti chcem povedať, Rachel, že...
Chcem...
Chcem ti povedať, že ťa ľúbim.
A som na teba hrdý, moje dievča prestupného roku.
- Zbohom. - Počkaj. Oci?
Oci?
Aj ja ťa ľúbim.
Haló?
Fungovalo to.
Kto je tam?
Som ty.
Dokáž to. Povedz kód.
0229. Narodeniny našej dcéry.
Náš stroj... funguje.
Som o 40 rokov v budúcnosti.
Fungovalo to! Vedel som to! Vedel!
Bože. Toto všetko mení.
Dokázal som to. Vedel som to.
Prestaň. Nič si nedokázal.
Čože? Ako to myslíš?
Mám 86 rokov.
Čoskoro zomriem sám v domove dôchodcov, na mizine, nemám priateľov
a moja dcéra ma nenávidí.
Takže čo také sme dokázali?
Pre...
Prepáč, ale toto je na mňa trochu moc.
Vypni ten stroj a choď domov.
A objím svoju dcéru a svoju manželku
a povedz im... povedz im, ako veľmi ich ľúbiš.
A odteraz
nech sú každý deň tvojou prioritou.
Nič by nemalo stáť pred nimi. Rozumieš?
- Ale... - Urob to! Povedz, že to urobíš.
Ale...
Čo... s nimi?
Nemôžem stroj vypnúť.
Vieš, čoho sú schopní,
čo urobia našej rodine, ak to vypnem.
Nebudeš mať rodinu,
ak ten stroj okamžite nevypneš.
Bože. Bože, je tu zemetrasenie.
Začalo sa to. Koniec všetkého.
Bože, čo som to urobil?
Vypni už ten stroj.
Prosím. Daj nám druhú šancu.
Páni. Obloha... sa otvára. Bože.
Tie farby. Tie farby.
Vidíš ich?
Mayday. Tu kapitán Perry. Máme vážnu poruchu motora.
Ocko, zaspievaš mi večer?
Večer 12. februára 2015
budeš mať vážnu nehodu.
- Choď preč! - Otvor dvere!
Prerušenie by malo nastať teraz.
Urobil to vesmír. To vesmír.
Videl som, ako sa rozpadáva,
akoby ju neviditeľná sila jedla zaživa.
Ako mi mohla volať, keď leží mŕtva v mojom náručí?
Čo sa to do pekla deje?
Nedáva to zmysel.
Akoby sa mi roztápali oči a nos.
Moje kosti, lámu sa.
- Je to pravda. - Čo?
Všetko.
Patrick, veríš na čary?
Si v inom čase alebo mieste alebo tak.
Ale keď prídem domov, budeš tam len ty.
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
Ako sa máš? Aký je New York?
Dosť nudný. Počkať... Čo predstavenie?
- Zrušil som to. - Čo?
Aj tak by to bola katastrofa.
Manažérka sa mi len snažila dostať do nohavíc.
No konečne. Už to vidíš.
Áno, bolo to celkom príjemné.
Ale nie, žartujem.
Počkať, kde si?
Pozri sa z okna.
Bože! Tim, strašne si ma vystrašil.
- Čože? - Prekvapenie!
- Prišiel si! - Veď som to sľúbil.
Počkaj. Už idem.
Dobre.
- Ahoj. - Šťastný nový rok.
Šťastný nový rok.
Preklad titulkov: Zuzana Šplhová