DEKLE PRESTOPNEGA LETA
30. DECEMBER AMERIŠKI ZRAČNI PROSTOR
AZUSA / ITAKA
Poskusimo še enkrat.
Predstavljajte si, da ste na vlaku, ki pelje skozi predor.
Na desni vzporedno pelje vlak, identičen vašemu,
le da je sekundo pred vami.
Neskončno število vlakov, ki vozijo desno in levo od našega,
vsi malce naprej v času. V redu?
Zamislite si, da pokličete drugi vlak,
govorite z identično različico realnosti,
vendar iz preteklosti ali prihodnosti.
Ja. To bi bilo
zelo koristno, ko bom spet v Vegasu.
Ne, ne. Oprostite. Tukaj dr. Burman.
Ustroj našega vesolja
je odvisen od tega, da dogodki na vlakih ostanejo nespremenjeni.
Kot zvočni valovi, ki vibrirajo v harmoniji.
Ja. In na žalost
so vsi ti predvajani klici povzročili precejšen kaos.
Kdo je uredil ta klic?
Maggie, ste še na zvezi?
Letalo je v sili pristalo nekje blizu Phoenixa.
Kapitan letala trdi, da je prejel klic od naju dveh.
Klic iz prihodnosti. Ukaz, da strmoglavi letalo.
Nobenega pilota nisem klical.
Saj vem. Tudi jaz nisem govorila z njim.
Vsaj ne ta različica mene,
v tej dimenziji, na tem vlaku.
V tem hipu se potniki s tega letala vračajo domov,
komunicirajo z ljudmi in ustvarjajo verižno reakcijo.
Tako je. Grozi nam izumrtje, general.
-V nekaj dneh, morda urah. -V redu.
V redu. Ustavite se. Kaj točno želite od mene?
Spoštujem znanost, a potrebujem natančna navodila.
Menimo, da za temi dogodki stoji vlada.
Ta pogovor le stežka jemljem resno.
Morda tega ne počnete namenoma,
a počnete nekaj, kar odpira te razpoke.
Zakaj menite tako?
Moj oče je bil znanstvenik.
V 70-ih je delal za zvezno vlado.
Med hladno vojno je vodil nekaj vohunskih projektov,
povezanih z meddimenzionalno komunikacijo.
Takrat ni dosegel ničesar, danes pa je nekomu uspelo.
Zakaj se ne pogovorite z očetom?
Gotovo ve veliko več o tem, kot jaz.
Jaz... To je...
Čakajte, prosim. Zadeva je resna.
Veliko omenjate "možno" in "mogoče".
Gledam skozi okno, sonce sije, ptice žvrgolijo
in vesolje se ne seseda samo vase.
Če bom opazil kakšno implozijo, bom najprej poklical vaju.
Pošteno? Srečno novo leto.
-Čakajte. -Čakajte.
Krasno.
Obljubila si, da ga boš poklicala, če to ne vžge.
Pokličiva ga.
Ne bom.
Pusti nesporazume z očetom ob strani.
Od tega je odvisna usoda sveta.
Za očetovske nesporazume moraš najprej imeti očeta.
Mislim, da ne gre tako.
Te res moram opomniti,
da je dr. Robert Wheating kreten visokega kalibra,
ki je življenje preživel v laboratoriju, bil pri vsem neuspešen,
vključno s starševstvom in človeško dostojnostjo.
Čakaj. Natančno tak pogovor sva imela včeraj,
takoj po pogovoru z generalom.
Pravkar sva govorila z njim.
-Kateri dan je danes? -Sreda.
O, sranje. V anomaliji sva. V tem trenutku.
-Kaj? -Tukaj je četrtek.
-Silvestrovo. -Kristus. Čedalje slabše je.
Daj mi številko tvojega ušivega očeta.
Prav. Ne omeni, da me poznaš.
-Mojbog, Rachel. -Nikar!
Halo?
Živjo. Kličem g. Wheatinga.
Žal mi je.
Pred nekaj leti mu je banka zasegla hišo.
Hej! Nehajte!
Samo za hip sem ga srečala, preden so ga deložirali.
Obmetaval me je z žaljivkami.
Ja, njemu podobno.
Morda veste, kam je šel?
Nekaj tednov kasneje sem ga videla spati na ulici.
Je brezdomec?
Najbrž. Ne vem.
Socialna služba. Kako vam lahko pomagam?
Živjo. Iščemo Roberta Wheatinga.
Pred nekaj leti so ga deložirali v Riversidu.
Ste prijateljica? Nekdo od dragih?
Nekdo od dragih? Ne. Samo hčerka sem.
Prav. Gre za Roberta M. Wheatinga?
-Ja. -Ja, to je on.
Bojim se, da je g. Wheating umrl konec januarja letos.
Zelo mi je žal.
Je umrl na ulici?
Ne. Nazadnje je živel v domu za ostarele v Azusi.
V redu. Hvala.
Ni za kaj. Lep vikend želim.
Čakajte. "Lep vikend želim."
Morali bi reči srečno novo leto.
To bi rekel pred dvema mesecema.
-V prihodnosti je. -Prosim?
To pomeni, da je tvoj oče morda še živ.
Vem. Odlično.
Ja, to je dobro.
Hvala. Hvala, gospod. Na svidenje.
Poklical bom dom za ostarele.
Ne. Čakaj.
Rachel?
Mislim, da ga bom sama poklicala.
Prav. Si prepričana?
Ja. Ne vem. Jaz...
Pravkar sem izvedela, da je mrtev. Jaz ga bom poklicala.
Prav. Vprašaj ga, kdo je nadaljeval njegovo delo.
Gotovo obstaja naprava ali antena,
kar je mogoče izključiti in ustaviti to polomijo.
Upam. Mojbog. Prav. Poklicala bom podleža.
Vso srečo.
Dom za ostarele. S kom govorim?
Tukaj... Sem Rachel, Rachel Wheating.
Iščem očeta, Roberta Wheatinga.
Dr. Wheatinga?
Ja, njega.
Nisem vedela, da ima sorodnike.
Samo mene ima.
In nisva si prav blizu.
Žal vas ne morem prevezati, dokler se ne prepričam, kdo ste.
Zakaj ne?
Goljufi. Skušajo izrabiti starejše ljudi.
Jaz nisem goljufivka.
Zakaj vas potem še nisem videla tu?
Dr. Wheatinga ni nikoli nihče obiskal.
Jaz...
Nisem vedela, kje je. In...
-Niste vedeli, kje je oče? -Ne.
Hčerka leta.
Zato, ker je sebični pezde,
ki je ljubil samo sebe in svoje delo.
Zato nikomur ni mar zanj in bo tam kmalu sam umrl.
Očitno res niste goljufivka.
Točno tak je. Prav, prevezala vas bom. Počakajte.
Eno samo sran... Halo?
-Živjo. -Halo. Glasneje.
Živjo. Tukaj Rachel. Jaz...
Rachel. Nobene ne poznam. Adijo.
Tekmo gledam, prav?
Jaz sem. Rachel.
Kličem, ker potrebujem...
Tvojo pomoč.
-Rachel? -Ja.
Moja hči? Rachel? Moja lepa Rachel?
Kličeš, da preveriš, kako sem?
In naj ti nekam pošljem denar, kajne?
Ne bom nasedel še na eno prekleto goljufijo. Spravi se s telefona!
Mojbog. Poslušaj me.
Res sem Rachel in sovraživa se.
Ko sva nazadnje govorila, si popljuval moje raziskave,
ker meniš, da nobena ženska ni odkrila nič pomembnega
na področju fizike.
Misliti, da bom jaz izjema, bi bilo statistično zavajajoče.
To sem rekel, ker je res.
Ni res.
Curie, Goeppert Mayer, Strickland, Ghez. Kaj pa one?
V redu. Štiri.
Štiri Nobelove nagrade za fiziko
od več kot sto, ki so jih prejeli moški.
Še vedno je statistično zavajajoče.
Mojbog. V redu.
Nobelova nagrada je tvoj normativ za vrednotenje dosežkov? Sranje.
Veš kaj? Kaj sploh počnem?
-Tratiš čas. -Ja.
Ker ga ni več veliko ostalo. Svetu se bliža konec. Danes.
Svetovi se ne končajo.
Ljudje umrejo, vrste izumrejo, svetovi pa preživijo.
Vsi bomo umrli.
To je dejstvo. Kaj je še novega?
Mojbog. Zakaj si tako...
Prav.
Nekdo je vzel tvojo raziskavo o meddimenzionalni komunikaciji,
končal tvoje delo,
odprl poti v času in ustvaril popoln kaos.
Smo na robu kritične točke.
To preprosto ni mogoče.
Ta raziskava je bila slepa ulica. Če meni ni uspelo, ni uspelo nikomur.
-Motiš se. -Pa se ne. Se lahko vrnem k tekmi?
Poslušaj me! Ne...
Trenutek. Katero tekmo gledaš?
Dodgersi proti Astrosom. Bejzbol.
Torej si dva meseca v preteklosti.
-Prosim te. -Tukaj je silvestrovo.
-Nehaj z neumnostmi. -Pst. Tiho. Poslušam.
V redu.
Deveta menjava. To pomeni...
Altuve bo priigral dve točki za udarec preko ograje. Tvoja ekipa bo izgubila.
Oh, ja. Altuve...
Žal mi je, gospodična iz prihodnosti,
a očitno ne veš nič o bejzbolu,
ker ta butelj, Altuve, ne more udariti...
Če bo odbita, gre lahko...
-čez! -Kaj?
Zmaga...
To je nem... Ne.
Dve točki za odbito žogo za Joséja Altuveja.
Tvoje delo ni slepa ulica.
Povej, kdo je nasledil tvoj projekt.
Prositi ga moram, naj neha početi, kar počne.
Halo? Si tam?
Nihče ni nasledil mojega projekta.
Sem pa naredil napravo,
ki bi lahko to povzročala.
Prav. Kje je?
-Ne "kje". -Kaj misliš s tem?
Kaj je rekel Einstein ob smrti prijatelja Bessa?
Mojbog. Nimamo časa za to!
Rekel je: "Odšel je s tega čudnega sveta
nekoliko pred mano.
To nič ne pomeni.
Ljudje, kot mi, ki verjamemo v fiziko,
vemo, da je razlika med preteklostjo, sedanjostjo in prihodnostjo..."
"Le iluzija, četudi trdovratna."
Samo iluzija. Tako je.
-Ne gre za kje. -Ampak kdaj.
Mojbog. Uspelo ti je.
Ja.
A takrat tega nisem vedel. Vklopil sem napravo, a se ni nič zgodilo.
Vendar se je. Na nas vpliva iz preteklosti.
Imel sem posebno telefonsko linijo. Še se spomnim številke.
Mojbog. Zdajle obstaja različica mene iz leta 1978,
sklonjena nad mizo, misleč, da je zguba,
in čaka, da zazvoni telefon.
Čestitam. Tvoja naprava je delovala.
Ne govorim le o svojem delu.
Govorim o tebi.
Nihče ni ugotovil, kaj se dogaja, razen tebe.
To je izjemen dosežek.
Tudi s tabo nisem zavozil.
O, verjemi, da si.
Nisem eden tvojih eksperimentov. Mojih dosežkov si ne moreš lastiti.
Človek sem, ki je mnogokrat potreboval očeta!
Neskončno si me razočaral.
Drži.
Vem. In... Oprosti.
Oprosti, da sem zapustil tebe in tvojo mamo.
Zelo mi je žal za vse.
Mi lahko odpustiš?
Ne, ne bom ti.
Prepozno je za to. Prepozno je za vse.
Razumem.
Kaj sledi?
Najprej bo izginilo gravitacijsko polje.
Odlebdeli bomo stran.
-Lep odhod, bi rekel. -Ja.
Potem se bo prikazal nekakšen severni sij.
Barve na nebu.
Mojbog.
Na tej točki sta samo dva možna izida.
Izida? Kakšna izida?
Najverjetneje
v hipu konec vsega.
In drugi?
Vesolje se bo ponastavilo in se popravilo.
Ljudje bodo živeli naprej, ne da bi vedeli, kaj se je zgodilo.
A to se ne bo zgodilo, če moja različica iz leta 1978 ne izklopi naprave.
To se ne bo zgodilo.
Mislil sem, da midva ne bova nikoli več spregovorila.
In da bom umrl sam.
Pa vendar na robu vsega klepetava o znanosti.
Ja. Odlično.
Rachel, me spomniš, kdaj imaš rojstni dan?
Kaj? Ne veš, kdaj sem se rodila?
Datumi so moja šibka točka.
29. februarja.
Februar... Seveda.
Moje dekle prestopnega leta. Se spomniš?
Zdaj pa mi oprosti. Opraviti moram telefonski klic.
Klic?
Razumem, zakaj me sovražiš.
Odnosi so včasih nepopravljivi.
Najin zagotovo.
Usoda sveta pa morda ni nepopravljiva.
Rad bi ti povedal, da sem...
Jaz...
Rad bi ti povedal, da te imam rad.
Ponosen sem nate, moje dekle prestopnega leta.
-Zbogom. -Čakaj, oče?
Oče?
Tudi jaz te imam rada.
Halo?
Vžgalo je.
Kdo je to?
Jaz sem ti.
Dokaži. Povej šifro.
0229. Rojstni dan najine hčerke.
Najina naprava... deluje.
Več kot 40 let v prihodnosti sem.
Vžgalo je! Vedel sem!
Mojbog. To spremeni vse.
Uspelo mi je! Vedel sem.
Nehaj. Nič nisi naredil.
Kaj? Kako to misliš?
Star sem 86 let.
V domu za ostarele bom umrl sam, zlomljen, brez prijateljev,
s hčerko, ki me sovraži.
Kaj sva torej naredila?
Jaz...
Oprosti, ampak tole je kar velik zalogaj.
Izklopi napravo in pojdi domov.
Objemi svojo hčerko in ženo.
Povej jima, kako zelo ju imaš rad.
In od tu naprej
naj bosta prioriteta tvojega življenja.
Nič drugega ne sme imeti prednosti. Me razumeš?
-Jaz... -Reci, da bo tako! Reci, da boš to storil!
Ampak...
Kaj pa oni?
Ne morem izklopiti naprave.
Veš, česa so sposobni,
kaj bodo storili najini družini, če jo izklopim.
Ne bo družine, da bi jo izgubil...
če takoj ne izklopiš naprave.
Mojbog. Potres.
Začelo se je. Konec vsega.
Mojbog. Kaj sva storila?
Izklopi že napravo.
Prosim. Daj nam vsem drugo priložnost.
Vau. Nebo... se odpira. Mojbog.
Barve.
Jih vidiš?
Na pomoč. Tu kapitan Perry. Motor je močno poškodovan.
Očka, mi boš nocoj pel?
12. februarja 2015
boš doživela hudo nesrečo.
-Pojdi stran! -Odpri vrata!
Anomalija bi se morala zgoditi zdaj.
To je storilo vesolje.
Videl sem jo razpadati,
kot bi jo nevidna sila živo jedla.
Kako me lahko kliče, hkrati pa je mrtva v mojem naročju?
Kaj se dogaja?
Nekaj, kar nima smisla.
Kot bi se mi oči in nos topili.
Kosti se mi lomijo.
-Res je. -Kaj pa?
Vse.
Verjameš v magijo, Patrick?
Kjerkoli si, si v drugem času ali kraju.
A ko se vrnem domov, boš samo ti.
-Živjo. -Živjo!
Kako si? Kako je v New Yorku?
Dolgočasno. Kako je šla predstava?
-Odpovedal sem jo. -Kaj?
Itak bi bila polomija.
Mislim, da me je menedžer osvajal.
Končno. Spregledal si.
Ja. Bilo je vznemirljivo, ampak... Ne, šalim se.
Čakaj. Kje si?
Poglej skozi okno.
O, mojbog! Tim, prestrašil si me.
-Kaj? -Presenečenje!
-Prišel si? -Ti nisem obljubil?
Čakaj, prihajam.
Prav.
-Živjo. -Srečno novo leto.
Srečno novo leto.
Prevedla Lidija P. Černi