30 DEC USA:S LUFTRUM
Okej. Vi försöker en gång till.
Tänk dig att du är på ett tåg som kör genom en tunnel.
Till höger finns ett parallellt tåg identiskt med ditt,
fast det ligger en sekund före i tiden.
Så det finns ett oändligt antal tåg till höger och vänster om oss,
bara lite före och efter oss i tiden. Okej?
Tänk dig nu att du kan ringa till ett annat tåg
och tala med en identisk version av verkligheten,
fast från det förflutna eller framtiden.
Ja. Det skulle väl...
...komma väl till pass nästa gång jag är i Las Vegas.
Nej, nej. Ursäkta, det här är dr Burman.
Sir, att universums vävnad är intakt
hänger på att händelserna i de olika tågen är identiska.
Det är som ljudvågor som vibrerar i harmoni.
Ja. Och olyckligtvis
har samtalen vi just spelat upp för er skapat betydande kaos.
Ursäkta. Vem ordnade det här samtalet?
Maggie, är du kvar?
Sir, ett plan har just nödlandat utanför Phoenix.
Kaptenen på planet hävdar att han fått ett samtal från er och mig.
Ett samtal från framtiden där han ombeds störta planet.
Jag har inte ringt till nån pilot.
Jag vet. Jag har inte heller pratat med honom.
Åtminstone inte den här versionen av mig,
i den här dimensionen, på det här tåget, så att säga.
Medan vi talar, sir, tar sig planets passagerare hem,
interagerar med folk och skapar en exponentiell rippeleffekt.
Just det. Vi står inför förintelse, general.
-Det är en fråga om dagar. Kanske timmar. -Okej.
Okej. Stopp ett tag. Vad vill ni att jag gör?
Jag är positiv till vetenskap, men jag behöver hårda fakta.
Vi tror att regeringen ligger bakom händelserna.
Okej. Jag har svårt att ta det här på allvar.
Ni kanske inte gör det medvetet,
men jag lovar, ni gör nånting som öppnar de här tidsrevorna.
Och vad får er att tro det, doktor?
Min far var forskare
och jobbade åt den federala regeringen på 70-talet.
Han ledde flera spionageprojekt under kalla kriget,
alla relaterade till interdimensionell kommunikation.
Han hade ingen framgång då, men tydligen har nån lyckats nu.
Så varför inte prata med er far?
Han vet säkert mycket mer om det här än jag.
Jag... Det är...
Vänta. Sir, ni måste ta det här på allvar.
Alltså. Jag hör en massa "möjligen" och "kanske" här.
Jag ser ut genom fönstret, solen lyser och fåglarna kvittrar,
och universum håller inte på att kollapsa.
Men om jag ser nåt som imploderar, så kontaktar jag er två direkt.
Ska vi säga så? Gott nytt år.
-Vänta. -Vänta.
Det där gick ju bra.
Okej. Du lovade ringa honom om det där inte funkade.
Så vi ringer honom.
Nej. Det tänker jag inte göra.
Lägg din dåliga pappa-relation åt sidan.
Världens öde hänger på det.
Man måste ha en pappa för att ha en dålig pappa-relation.
Okej. Det funkar nog inte så.
Behöver jag påminna dig om
att dr Robert Wheating är en stor jävla idiot
som tillbringat hela livet i ett labb och misslyckats med allt,
inklusive vanligt föräldraskap och mänsklig anständighet.
Vänta ett tag. Vi hade exakt samma samtal igår,
ordagrant, efter att vi pratat med generalen.
Vi pratade just med generalen.
-Vad är det för veckodag? -Onsdag.
Oj, jäklar. Vi befinner oss i störningen just nu.
-Va? -Det är torsdag här.
-Det är nyårsafton. -Oj. Det börjar bli allvarligt.
Okej, ge mig numret,
så ringer jag din eländiga pappa.
Okej. Men nämn inte att du känner mig.
-Men jösses, Rachel. -Gör inte det!
Hallå?
Hej. Jag söker mr Wheating.
Jaha. Jag beklagar.
Banken utmätte egendomen för fem, sex år sen.
Hallå! Sluta med det där!
Jag träffade honom lite kort när han blev vräkt.
Han skrek otidigheter åt mig.
Det låter likt honom.
Snälla... Vet ni vart han tog vägen?
Jag såg honom faktiskt sova på gatan
några veckor senare.
Va? Är han hemlös?
Jag antar det. Jag vet inte.
Socialtjänsten. Hur kan jag stå till tjänst?
Hej. Vi söker en Robert Wheating.
Han blev vräkt för några år sen i Riverside.
Okej. Är du en kär vän? En anhörig?
En kär vän? Nej, jag är bara hans dotter.
Okej. Pratar vi om Robert M. Wheating?
-Ja. -Ja, det är han.
Jag beklagar, men mr Wheating dog i slutet av januari i år.
Jag beklagar verkligen.
Dog han... Dog han på gatan?
Nej. Hans senaste adress var i Azusa, Sunny Valley vårdhem.
Okej. Bra. Tack.
Ingen orsak. Trevlig helg.
Vänta. "Trevlig helg."
Borde du inte säga gott nytt år?
Ja, om det varit för två månader sen.
-Han är i framtiden. -Ursäkta?
Det innebär att din far ännu kan vara vid liv.
Jag vet. Toppen.
Jag menar, visst. Det är bra.
Tack. Tack, sir. Adjö.
Jag ringer till Sunny Valley vårdhem.
Nej. Vänta.
Rachel?
Jag tror... Jag ringer honom själv.
Okej. Är du säker?
Ja. Jag vet inte. Jag...
Jag fick just höra att han är död. Det är okej. Jag ringer honom.
Okej. Fråga vem som fortsatte med hans arbete.
Det måste finnas en maskin eller en antenn,
nåt som kan stängas av och stoppa det här.
Ja. Jag hoppas det. Okej. Jag ska ringa den jäveln.
Tja, lycka till.
Sunny Valley vårdhem. Vem är det?
Det här är... Jag heter Rachel, Rachel Wheating.
Jag söker min far, Robert Wheating.
Dr Wheating?
Ja, just han.
Jag visste inte att han hade släktingar.
Jag är den enda.
Och vi står inte varandra nära.
Jag beklagar,
jag kan inte koppla fram dig om jag inte vet att du känner honom.
Varför inte?
Bedragare. De försöker lura gamla människor.
Jag... jag är ingen bedragare.
Så varför har jag inte sett dig här tidigare?
Ingen har nånsin hälsat på dr Wheating.
Tja, jag...
Jag visste inte var han fanns. Och...
-Du visste inte var din far var? -Nej.
Jaha. Årets dotter. Jag förstår.
Det är för att han har varit självisk
och bara älskat sig själv och sitt arbete.
Därför bryr sig ingen om honom, och han kommer att dö där ensam. Snart.
Okej. Du är väl ingen bedragare.
Det låter som han. Jag kopplar fram dig. Ett ögonblick.
Vad är det för... Hallå?
-Hej. -Hallå. Tala högre.
Hej. Det är Rachel...
Rachel. Jag känner ingen Rachel. Adjö.
Jag försöker se en match på tv.
Det är jag. Rachel.
Jag ringer för att jag behöver...
Jag behöver din hjälp.
-Rachel? -Ja.
Min dotter? Rachel? Min fina Rachel?
Jaha. Så du tänkte höra av dig till hennes farsgubbe?
Och be mig överföra pengar nånstans, va?
Jag går inte på det där jävla bedrägeriet igen. Lägg på telefonen!
Herregud. Okej, lyssna på mig.
Jag är Rachel, och vi avskyr varandra, okej.
Sist vi pratade sa du att min forskning var slöseri med tid och ett skämt,
för ingen kvinna har nånsin gjort några stora upptäckter
inom fysikens värld.
Så jag lurar mig själv om jag tror att just jag är undantaget.
Det sa jag för att det råkar vara sant.
Inte alls.
Curie, Goeppert Mayer, Strickland, Ghez. Dem, då?
Okej, då. Fyra.
Det är fyra Nobelpris av, vadå,
hundratals Nobelpris som har gått till män.
Så jag vidhåller att du lurar dig själv.
Herregud. Okej.
Så Nobelpriset är måttet för att ha lyckats inom sitt område? Fan.
Alltså, vad håller jag på med?
-Du slösar tid. -Ja, det gör jag.
För det finns inte mycket tid kvar. Världen kommer att ta slut. Idag.
Världar tar inte bara slut.
Folk dör. Arter dör ut. Men världarna fortsätter.
Jag menar att vi alla kommer att dö.
Det är ett faktum. Säg nåt jag inte vet.
Herregud. Varför är du så...
Hör på.
Nån tog din forskning om interdimensionell kommunikation
och avslutade arbetet,
och därigenom öppnades kanaler i tiden som orsakar kaos.
Vi är nära bristningsgränsen.
Det är inte möjligt.
Forskningen ledde ingenvart. Om inte jag lyckades, kunde ingen annan.
-Du har fel. -Nej! Får jag fortsätta se matchen nu?
Lyssna på mig! Jag...
Vänta lite. Vilken match tittar du på?
Dodgers mot Astros. Det kallas baseball.
Okej. Det betyder att du befinner dig två månader i det förflutna.
-Lägg av. -Det är nyårsafton här.
-Sluta larva dig. -Vänta. Tyst. Jag försöker lyssna.
Okej.
Det är nionde inningen. Det betyder...
...att Altuve strax slår en homerun. Beklagar, ditt lag förlorar.
Okej. Så Altuve...
Beklagar, fröken från framtiden,
men du kan tydligen inget om baseball,
för den där sopan Altuve kunde inte slå...
Om bollen går högt, kan det bli...
-...homerun! -Va?
Ett vinnande...
Det är omöj... Nej.
Minstingen i laget, José Altuve, avgör matchen.
Ditt arbete ledde verkligen nånvart.
Jag måste få veta vem som fortsatte projektet
och be personen ifråga att sluta med det.
Hallå? Är du kvar?
Ingen fortsatte mitt projekt.
Men det finns en maskin som jag skapade,
som kan ha orsakat det här.
Okej. Var är den?
-Den är inte "var". -Vad menar du?
Vad sa Einstein när hans vän Besso dog?
Jösses. Vi har inte tid med det här!
Han sa: "Nu har han lämnat denna märkliga värld,
lite före mig.
Det betyder ingenting.
Folk som vi, som tror på fysiken,
vet att skillnaden mellan det förflutna, nutiden och framtiden..."
"Bara är en ihärdig illusion."
Bara en illusion. Just det.
-Det handlar inte om var. -Utan om när.
Herregud. Du lyckades verkligen.
Ja, det gjorde jag.
Men jag visste det inte då. Jag startade maskinen och inget hände.
Ja, men nåt hände. Det påverkar oss nu från det förflutna.
Jag ordnade ett särskilt telefonnummer. Jag minns det än.
Herregud. Det finns en version av mig just nu, 1978,
som hänger över skrivbordet och ser sig som totalt misslyckad,
och väntar på att telefonen ska ringa.
Gratulerar. Din maskin fungerade verkligen.
Jag talar inte bara om mitt arbete.
Jag talar om dig.
Ingen annan verkar ha insett vad som händer, utom du.
Och det är en verklig bedrift.
Jag misslyckades inte med dig heller.
Tro mig, du misslyckades.
Jag är inte ett av dina experiment. Så mina bedrifter tillhör inte dig.
Jag är en person. Nån som verkligen behövde en far många gånger!
Och du svek mig verkligen.
Det gjorde jag.
Jag vet. Och jag...
...jag är ledsen.
Ledsen att jag lämnade dig och din mor.
Jag är ledsen för alltihop.
Kan du förlåta mig?
Nej. Jag vägrar.
Det är för sent för det. För sent för allting.
Jag förstår.
Så vad händer nu?
Det första som ryker är gravitationsfältet.
Vi svävar bort allihop.
-Ett fint sätt att dö, tycker jag. -Ja.
Sen kommer det ett slags norrsken.
Du vet, färger i skyn.
Herregud.
Vid den punkten finns bara två möjliga resultat.
Resultat? Vilka resultat?
Det troligaste är
universums slut på ett ögonblick.
Och det andra?
Att universum ställer om sig och lagar sig självt.
Folk fortsätter med livet utan att nånsin få veta vad som hände.
Men så blir det bara om mitt 1978-jag stänger av maskinen.
Och det kommer inte att hända.
Tja, jag trodde att du och jag aldrig skulle prata igen.
Att jag skulle dö ensam.
Men här är vi och pratar vetenskap vid randen till alltings slut.
Ja. Toppen.
Rachel, påminn mig om din födelsedag.
Va? Vet du inte när jag fyller år?
Jag har alltid varit dålig på datum.
Den 29 februari.
Februa... Visst, ja.
Du är ju min lilla skottårsflicka, du vet?
Du får ursäkta mig, Rachel.
Jag måste ringa ett telefonsamtal.
Ett telefonsamtal?
Jag förstår varför du avskyr mig.
Ibland går inte relationer att läka.
Och... så är det med oss.
Men världens öde kan ännu räddas.
Så jag vill bara säga, Rachel, att jag är...
Jag...
Jag vill säga att... jag älskar dig.
Och jag är mycket stolt över dig, min skottårsflicka.
-Farväl. -Vänta, pappa?
Pappa?
Jag älskar dig också.
Hallå?
Det fungerade.
Vem är det?
Jag är du.
Bevisa det. Vad är koden?
0229. Vår dotters födelsedag.
Vår maskin... den fungerar.
Jag är mer än 40 år in i framtiden.
Det fungerade! Jag visste väl det!
Herregud. Det här förändrar allt.
Jag lyckades! Jag visste väl det.
Sluta. Du har inte alls lyckats.
Jag... Vad menar du?
Jag är 86 år gammal.
Jag ska snart dö ensam i ett vårdhem, pank, utan vänner,
med en dotter som avskyr mig.
Så exakt vad har vi lyckats med?
Jag...
Förlåt, men det här är mycket för mig att ta in.
Stäng av maskinen nu och gå hem.
Och krama din dotter och din fru,
och tala om för dem... hur mycket du älskar dem.
Och hädanefter
ska de vara din första prioritet varje dag i livet.
Inget får komma före dem. Förstår du det?
-Jag... -Lova att göra det! Lova mig att göra det!
Men...
Men de där?
Jag kan inte stänga av maskinen.
Du vet vad de är kapabla till,
vad de gör med vår familj om jag stänger av maskinen.
Du har ingen familj att mista...
...om du inte stänger av maskinen genast.
Herregud. Det är en jordbävning.
Det har börjat. Världens slut.
Herregud. Vad har vi gjort?
Stäng av maskinen genast.
Snälla. Ge oss alla en andra chans.
Himlen... öppnar sig. Herregud.
Färgerna. Färgerna.
Ser du dem?
SOS. SOS. Det här är kapten Perry. Vi har svåra motorskador.
Pappa, sjunger du med mig ikväll?
På kvällen den 12 februari 2015
kommer du att råka ut för en svår olycka.
-Försvinn! -Öppna dörren!
Störningen borde inträffa just nu.
Det var universum som gjorde det.
Jag såg henne upplösas av sig själv,
som om en osynlig kraft slukade henne levande.
Hur kan hon ringa mig när hon ligger död i mina armar?
Vad tusan pågår?
Sånt som ingen förstår.
Det känns som om mina ögon och min näsa smälter bort.
Mina ben krossas.
-Det var sant. -Vilket då?
Alltihop.
Tror du på magi, Patrick?
Var du än befinner dig, är det en annan tid eller plats eller nåt.
Men när jag kommer hem, är det bara du där.
-Hej, raring. -Hej!
Hur är läget? Hur är New York?
Rätt långtråkigt. Vänta, hur var föreställningen?
-Jag ställde in den. -Va?
Den hade varit rena katastrofen ändå.
Min manager vill nog bara få omkull mig. Det var...
Äntligen! Du inser det.
Ja. Det var lite spännande, men...
Nej, jag bara skojar.
Vänta. Var är du?
Titta ut genom fönstret.
Herregud! Tim, du skrämde livet ur mig.
-Va? -Överraskning!
-Så du kom? -Jag lovade ju det.
Vänta. Jag kommer.
Okej.
-Hej. -Gott nytt år, raring.
Gott nytt år.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson