Da.
Hajde.
Zdravo. Kako si?
Kako je ovaj novi, crni? - Noga izgleda bolje. I dalje je pomalo ćudljiv.
Pazi na njega. - Biće u redu.
Razmišljam da ga izvedem, da odemo do ograde posle doručka. - Skoro je spreman.
Šta imamo od muzike?
Evo je. Hej?
Da. Hoćeš da igraš sa mnom? - Da, da.
Da, da. Ovo ti se baš sviđa, zar ne?
Evo bake i deke.
Uhvatiću te za nosić.
Lorna. Dušo, mnogo je vruće.
Znam. Još to nisam proverila. - Evo. Pusti... U redu je.
Sve je u redu. Sve je u redu. Odmori se.
Vidim te. Vidim te.
Ćao, lepotane.
Džejms.
Džordže!
Gde je Džordž krenuo?
Gde je Džejms?
Džejms!
O, ne.
O, moj Bože.
Ja, Lorna Blekledž...
uzimam tebe, Doni...
uzimam tebe, Donalde Viboj,
za zakonitog supruga.
Da te pazim i čuvam, od danas pa nadalje, u dobru i zlu.
U bogatstvu i siromaštvu, u bolesti i u zdravlju.
Dok nas smrt ne rastavi.
Ovlašćenjem koje mi je dato od države Montana,
proglašavam vas mužem i ženom. Možete poljubiti mladu.
Hvala vam, ser. Mislim da hoću.
Čestitam, Donalde. - Hvala, ser.
Hoćeš malo kolača?
Mama Bi.
Ovo je kuhinja.
Stiže još stvari. Kupila sam stolice na odloženo.
Izvoli.
Jel' ti se sviđa? Jel' ti se sviđa tvoj krevet? - Da.
Jel' ti se sviđa tvoj krevet? - Da.
Sašila sam ti zavese. - Ok.
Uskoro ćeš doći u posetu.
On nije daleko.
U gradu je.
Nije ovde.
Sve ti je ispalo, druže. Hajde, idemo.
Hej. Hajde, idemo.
Idemo!
To nije za tebe.
Lorna?
Hej? - Koga tražite?
Vi ste devojčina majka? - Ne. Ja sam...
Lorna je bila udata za mog sina.
Dečačić je moj unuk. - Pa, nema ih. Otišli su.
Otišli? - Kod njegove porodice. Prošle noći.
Čekajte. Njegove porodice? Donijeve?
Jesu li spomenuli kada će se vratiti? - Ne uskoro, pretpostavljam.
Odneli su sve što su imali.
Krenula si na neko određeno mesto?
Sedi, Džordže.
To je moj poslednji obrok?
Idem po Džimija.
Dovodim ga kući da živi sa nama.
Pa, sigurno si se spakovala za put u grad.
Sedi, Džordže.
Nisi pomislila da ovo podeliš sa mnom?
Delim sada.
Jel' još neko video šta se desilo? - Misliš, osim mene?
Pitam te jesi li sigurna šta si videla.
Videla sam tačno ono što sam oduvek osećala prema Doniju Viboju.
Što si i ti osećao, priznao to ili ne.
I videla sam da ta devojka ne može da zaštiti svoje dete.
I na osnovu toga ti očekuješ da će ti ga samo predati?
Misliš da će se to desiti?
A kad Lorna bude rekla ne?
Margaret, Džimi je njen sin. - On je tvoj unuk, Džordže Blekledže.
Kakav je tvoj plan da ih nađeš?
Doni je negde iz Severne Dakote. Naći ću ih.
Trebalo bi da me dobro poznaješ do sada. - O, da. Poznajem te.
Ne vraćam se ovamo bez njega. - Ne.
Jel' ideš sa mnom ili bez mene?
To je tvoj izbor.
Ti ne ideš? - Idem da isključim vodu. Ne želim da mi popucaju cevi kad se vratim kući.
Ne znaš kad ćeš se vratiti. - Ne treba da me podsećaš.
Znam šta sam izgubila.
Nekad je život samo to, Margaret.
Spisak onoga što smo izgubili.
Znači, ipak ću dobiti parče.
Šerif Hejden nije u kancelariji...
već sedam godina.
Dobar čovek. Prešao me je.
Pomogao mi je da pronađem nekoliko muškaraca koje sam tražio...
'52- e.
Braću Petus. Sećam se toga. To ste bili vi?
Bogami ste ih uhvatili. - Da, imao sam pomoć.
Pa, kako ja mogu da vam pomognem?
Pokušavamo da pronađemo Donija Viboja.
Ima porodicu u Severnoj Dakoti. - Poznato mi je ime.
Ne Doni, ali Viboj, sigurno.
Oženio se udovicom našeg sina.
Poveo je našeg unuka sa njima. Dečačić ima samo 3 godine.
Samo želimo da znamo gde su, da se pobrinemo da budu bezbedni.
Dajte da obavim nekoliko poziva.
Kakvo je to pečenje?
Tvoje je bolje.
Samo si naviknut na moje.
Imate li pola litre tamo iza? Viskija.
Srećan? - Srećan da ne slušam predavanja.
Sakriću dokaz.
Margaret!
Šta, kog đavola, Margaret?
To je bilo pre... - Šta, kog đavola?
To je bilo pre nego što sam znala da i ti ideš.
Mislila si da ti treba? - Nisam želela da saznam da mi treba, a da ga nemam.
Hriste, Margaret. Je li to tvoje opravdanje?
Džordže, ne bih nikad... - Unutra su meci.
Postoji ogranak klana Vibojevih u Forsajtu. Gradski ljudi.
Oprema za konje tamo je njihov biznis. Ili je to započela porodica.
Nije Severna Dakota, ali ja bi počeo odande. - Tako ćemo onda i uraditi. Cenimo vašu pomoć.
Možete li da nam preporučite neki hotel u gradu da prespavamo? Gde je čisto.
Pa, ako je čistoća prioritet, moja Sali drži zatvor ovde.
Ćelije su prazne. I imamo čiste pokrivače. Ne znam šta mislite o tome.
Biće nam kao kod kuće. Hvala šerife Nevelson. - Bilo mi je zadovoljstvo.
Mislite da pokušavaju da pobegnu?
Ne, ne da ja znam.
Ali su otišli u žurbi. Zaboravili su da se oproste.
Samo gledam da joj to omogućim.
Da je pustim da se oprosti.
Idi kući.
...kada ta presuda padne, plakaćeš, "Spasena sam.
Ali, utopićeš se u ognjenom jezeru, jer je to odluka koju si donela...
Uključi ponovo ako hoćeš. - Zvučiš kao tvoj tata. Lupajući po Bibliji.
Nije samo lupao po Bibliji.
Dobro jutro.
Prelepa sedla.
Zar ne, Džordže?
Momak u Majls Sitiju ih pravi. One fensi.
Vrlo impresivno.
Ali danas ne kupujemo sedla.
Ili uzde i opremu.
Jesi li ti Viboj?
Ne, gospođo. Ja sam im rođak, Taker. - Pa, onda smo i mi u srodstvu.
Doni Viboj je oženjen našom snajom. Bivšom. Što znači da je on očuh našeg unuka.
Moj muž i ja smo se zatekli u ovom delu države, pa rekoh:
"Hajde da potražimo Lornu i Donija dok smo ovde." I eto nas.
Ne poznajem ni Donija ni Loru. - Razumela sam da su se zato preselili ovde.
Doni je hteo da se zaposli u ujakovoj sedlarnici.
Ko? - Džordže, zar nije Lorna tako rekla?
Jel' ste sigurni da vam ne treba Gledstoun? - Gledstoun? - U Severnoj Dakoti.
U drugom delu države.
Ni oni tamo nemaju posla, bar ne dobrog, ali imaju ponekog Viboja.
Možda bi trebali tamo da pokušamo.
Iako ne znam zašto su onda Lorna i Doni pričali o Forsajtu.
Kako rekoste da se zovete?
Jel' znaš koga bi mogli da pitamo za Donija, ako odemo u Gledstoun?
Ako date do znanja d tražite Viboja, naći će vas.
Zajedno si sa mnom u ovome, zar ne?
A ko vozi?
Mogao bi da kažeš da ga želiš nazad. To još nisam čula.
Nismo mladi, Margaret.
Pa nismo ni stari.
Nismo mladi.
Hoćeš da kažeš da ti ne nedostaje? - Kažem da još ne ide ni u školu.
Nije imao ospice ni vozio bicikl.
On je mlad.
A mi nismo.
Pa...
možeš da me odvezeš i ostaviš u gradu, okreneš se i vratiš kući.
Ja ću uraditi ono što treba.
Vratiću se autobusom u Dalton sa Džimijem.
Da. Kada ti ga Lorna preda?
Sa osmehom na licu, potpuno srećna?
A ako nisu tamo, šta onda?
Samo ćeš ih juriti po zemlji u autobusu?
Šta ako odu tamo gde autobusi ne idu? - Onda ću pešačiti.
I to bi uradila, zar ne?
A kada konačno shvatiš da ono što želiš se neće desiti, šta onda, Margaret Meloj?
Pa, onda ću valjda naučiti ono što nikada nisam mogla.
Zar mi nisi to uvek govorio? Neprestano.
Da ne znam kada treba da odustanem.
A ja ću se posle baviti posledicama onoga što radiš.
Hej.
Ne, ne. Stani malo. Stani tu.
Ništa nisam uzeo. Ja sam samo... - Ti si samo šta?
Samo sam pecao. - Pecao?
Pecao oko ovih kola? - Ne. Ne, ser. Upravo dolazim sa pecanja.
Video sam vaša kola, i zapitao se ko tu kampuje. To je sve.
Ko si ti? - Piter Dragsvulf, ser.
Živim tamo. Imam svoju kuću.
Imam i svoj novac. Ne treba mi ništa od vaših stvari.
Ja sam Margaret Blekledž, gdine Dragsvulf.
Ovo je moj muž Džordž. Izvinjavam se ako smo vam upali na posed.
A kako se zove ovaj momak? - Ne smem da kažem. Nije moj.
Samo se pojavio jedno jutro ispred moje kolibe.
U početku sam mislio da je divlji, ali došao je odnekud. Ne znam.
Ali je našao mene.
Isto kao i mi.
Možda konj pripada njoj.
Kao uostalom i skoro svaki konj.
Nekad sam jahala. - Skromna je s tobom.
Nekada sam krotila konje.
Sa našim sinom. Džejmsom.
Onda je on umro.
I onda sam izgubila interesovanje za to.
Nisam držala životinje neko vreme.
Lepo je provesti neko vreme sa tako slatkim kao što je tvoj.
Šta je sa tobom? Koliko si dugo ovde?
3 godine. - Sam? Nemaš porodicu?
Gde si bio ranije?
U Indijanskoj školi, ser.
Ne moraš da me zoveš "ser."
"Džordž" je sasvim u redu.
Jesi li završio tu školu? Koliko imaš godina?
Ja nikome ne smetam.
Ako neko dođe po konja, može da ga uzme.
Prodajem kožu od tih životinja koje uhvatim. Ribe su džabe, a ja ne kradem.
Gledam svoja posla. - Pitere, dođi. Uzmi malo kolača.
Sedi pored vatre sa nama.
Poznata ti je ova oblast? Gledstoun?
Mogu vam reći gde su sahranjeni ljudi koji nisu sahranjeni na grobljima.
Vibojsi?
Jesi li imao posla sa njima?
Tražimo našeg unuka. Dečka našeg sina.
On je sa čovekom koji se zove Doni Viboj. Jesi li čuo za njega? - Ne.
Ali ako tražite u Gledstounu, potražite Bila Viboja.
Misliš da će nam on pomoći?
Pomoći, možda.
Ali, budite oprezni.
Evo je. Žuta kuća.
Gospodine Viboj? - Ko pita? - Margaret Blekledž.
I moj muž Džordž.
Ako ste vi Viboj, mi smo porodica, na neki način. - Kako ste to shvatili?
Bil Viboj. Vi ste mi rođak, zar ne? - Može biti, ali verovatno ne baš.
Naša bivša snaja se udala za Donija Viboja. On je sada je očuh našeg unuka.
To je prilično zapetljano, zar ne? - To je uobičajeno za porodice.
Čuli smo da su se možda doselili ovde u Gledstoun.
Mislili smo da dođemo u posetu, vidimo našeg unuka Džimija,
s obzirom da smo u komšiluku.
Pošto ste u komšiluku. I pošto ih niste našli u Forsajtu.
Čuli ste da dolazimo, zar ne? - Jesam. Jedna ptičica mi je rekla.
Jesu li ovde ili nisu?
Jel' on uvek ovakav, u velikoj žurbi? - Moj muž voli da pređe na stvar.
Mnogi ljudi su takvi. Jedva čekam da vidim gde su krenuli.
Žene, prema mom iskustvu, su veoma strpljive.
Uživajte u vožnji, da tako kažem.
Gdine Viboj, reći ću vam samo jednom... - Samo se šalim sa vama, Džordže.
Ovde su. Doni je moj rođak. Oni su zdravi i čitavi kod njegove majke.
Zašto ne krenemo unutra i pozovemo staru farmu.
Možda ćete moći da se odvezete ovog jutra da vidite svog dragocenog unuka.
Zdravo, Mejbl. Jel' možeš da me povežeš sa rančom?
Blenč, Bil je. - Šta? Šta je bilo?
Ovde su.
Šta? - Ne želiš pomoć ovog čoveka.
Vidimo se uskoro. - Ne možemo ovo sami.
Vas dvoje imate planove za večeru? - Sigurno nemamo.
Biste li bili gosti Vibojevog klana na ranču?
Ne želimo da pravimo probleme. - Nema nikakvih problema.
Moja svastika želi da vas upozna.
Želi da razmeni neke stare priče o deki i baki.
A imeđu nama, ona je sjajna kuvarica. - Morate da nas uputite.
Ne. Nema šanse. Mogao bih da vam dam najbolja uputstva i nikad je ne biste pronašli.
Lutali bi oko For Bridžis Rouda i nikada je ne bi našli. Ne.
Vratite se ovde oko 4:00, i možete da me pratite.
Hvala. Vratićemo se onda.
Na vreme. Jedan od vas bi trebalo da se vozi sa mnom, a drugo da nas prati.
Mogu vam reći gde idemo i zašto,
i na taj način, možda možete sami da se vratite nazad.
Pa...
Gde misliš da si krenula? - Misliš da tebe želi na mestu suvozača?
Ne. Znam da ne želi.
Nije me briga šta on želi. Ja idem. Ti vozi.
U redu je, Džordže. - Margaret. Margaret, vraćaj se unutra...
Budi odmah iza nas.
Lepa ptico, ta stara kola neće imati problema da nas prate, zar ne?
Previše često gledate u retrovizor. Vidite gde je.
Pretpostavljam da ne želi da vas ispusti iz vida.
Što razumem.
Jel' vam ne smeta?
Vaša su kola. Ne treba vam moja dozvola.
Izgledate mi kao žena od koje muškarci uvek traže dozvolu.
Vi ste stručnjak?
Bio sam u blizini više žena
koje traže dozvolu muškarca pre nego što udahnu.
Skrenućemo ovde. - Zašto ne upalite žmigavac da bi Džordž znao gde da skrene?
Razumem, kapetane.
Koliko još ima? - Koliko još ima?
Ili mislite koliko još morate da me trpite? - Samo hoćemo da vidimo Džimija. - Da.
On je zgodan dečak. A njegova majka je lepa žena.
Znate, Doni mi nikad u životu nije tražio savet. - Ma šta kažete.
A da jeste, rekao bih mu da uradi tačno ono što je on uradio.
"Oženi se udovicom, Doni. Dobićeš zahvalnu ženu."
Nikada ovo mesto ne biste pronašli sami. Jesam li u pravu?
Jesam li bio u pravu? Ovuda.
Blenč!
Stigli smo.
Blenč?
Nadam se davolite svinjske kotlete.
Vi ste baka. - Jesam. Margaret Blekledž. - Blenč Viboj.
Hvala što ste nas primili. - A vi ste pripadnik zakona.
U penziji, gđo.Džordž Blekledž.
Hajde da svi opustimo i sednemo za sto.
Hoćemo li?
Bi li neko popio čašu vina? - Ne, hvala.
Hmm? - Ne.
A. Pa dobro...
Ne smeta mi da pijem sama.
Moji su rodom iz Ilinoisa.
Kupili su domaćinstvo severno od Gledstouna pre nego što je postojao Gledstoun.
Ja sam jedna od osmoro.
Starija sestra je umrla od upale pluća.
Moj brat Karl se udavio u komšijinoj cisterni.
Drugi je pao sa kamiona i živeo u kolicima do kraja života.
Moja tetka Rut se našla u mećavi,
smrzla se i umrla upravo tamo gde je stajala,
ni 10 metara od tih zadnjih vrata.
Težak život. Nije za svakoga.
Moja druga braća i sestra su pobegli odavde, čim su mogli.
Nikada se nisu osvrnuli.
Ja sam ostala.
Kad sam prvi put upoznala Henrija Viboja,
nije prestajao da priča o odlasku na Floridu.
Mislim da sam malo više uticala na njegovu odluku da ostane.
Sada je sahranjen na istom groblju kao moji i njegovi.
Da. A moji dečaci su 4. generacija Vibojevih,
koji su rođeni i žive na tlu Severne Dakote.
Ali niste došli ovde da me slušate kako brbljam.
Došli ste da jedete! Ha!
Pozovi momke na večeru. - Vratiću se za trenutak.
Pretpostavljam da biste mogli da ispričate sličnu priču, zar ne?
O porodici, nevoljama, žrtvama, krvi.
Upoznajte dečake. Visoki je Elton. Ovaj drugi je Marvin.
Pozdravite se sa gostima.
Jel' su to vaša kola napolju? Pokušali smo da uđemo unutra, da pogledamo.
Kad bi zategli neke vijke, mogli biste da dobijete još nekoliko konjskih snaga.
Gde je Džimi? Gde je dečak? - Nije ovde.
Sa svojim ocem je. - Njegov otac...
Došli smo da vidimo svog unuka. - Niste došli ovde na svinjske kotlete?
Ako ste nas doveli čak ovamo samo zbog šale... - Lorna je rekla da ste baš opasni.
I već vidim da ti nisi sportski tip. Ne, gđo.
Hajdemo, svi. Sedite.
Nemojte da čekate da se ohladi.
Vaš unuk je sa mojim Donijem.
Poveo je Džimija da pokupi njegovu majku sa posla. - Lornu?
Radi u prodavnici.
Mogli smo da vidimo Džimija i Lornu u Gledstounu? - Sad ste me uvredili.
Zaista vas ne zanima da jedete sa nama. - Samo sam mislila... - Ili si možda Jevrejka.
Možda ne smeš da edeš svinjske kotlete.
Opusti se. Svako ko me poznaje zna da ne mogu da se uvredim.
Jedite moje kotlete ili nemojte.
U svakom slučaju smo se nadali da ćemo jednom upoznati Donijevu porodicu. - Jel' jeste?
Drago mi je da to znam.
Da, i ja sam htela da se upoznamo.
Da popričamo.
Bilo bi lepo da je to bilo na venčanju, ali...
Možda je bilo previše tražiti da njegova majka bude pozvana. Ili njegova braća.
Ili jadni ujka Bil. - Da. - Niste pozvani? - Sećate li se da ste nas videli tamo?
I to je naša krivica? - Niste se možda zapitali, "Mora da je došao odnekud.
Mora da ima porodicu."
Iskreno, mislili smo samo da je Doni odrastao čovek.
Vaš sin je mrtav.
Razumljivo je da ste zaboravili.
Nikad zapravo nismo prestali da ih odgajamo. Učeći ih šta je ispravno.
Zbog toga sam morala da dovedem svog dečaka kući.
Da pazim na njega.
Vaš dečak je sada savršen.
Stvarno nije fer da poredimo njega i Donija.
Čak nikad ne bih uporedila ni Donija sa našim sinom.
Da.
Da, rekao je da vas dvoje to ne odobravate.
Iznenađen sam kad čujem da ga zanima šta mi mislimo.
Nije se ni potrudio da nam kaže da odlaze.
Moj dečko ne mora da vam polaže račune.
Ne, on... ne mora.
Niti mi vama moramo da polažemo račune.
Bolje da ubacimo neku hranu u naše stomake
pre nego što se ovo druženje pretvori u pravu krvnu osvetu.
A mi imamo pik na vas. - Da.
Evo i mladenaca.
Lorna.
Zdravo, Džordže.
Ćao, Džimi.
Mogu li?
Izgleda da se previše ugojio.
Rekao sam ti, previše ga nosiš.
Kako će onda naučiti? - Naučiti šta? Kako da hoda? Zna kako da hoda.
Ne bih ni ja znao kad bi me neko stalno nosio.
Potpuno si ga razmazila.
Nije uopšte težak. - Da li je jeo?
Kupio sam mu hamburger kod Reslera dok smo čekali.
Da li ga je pojeo? - Polovinu. - Hoćeš svinjski kotlet?
Malo krompirića? - Ne.
Hoćeš da ti iseckam malo mesa? - Ne.
Šta je to bilo? Kako se kaže? - Ne, hvala.
Odvedi ga na spavanje. - Šta? Tek je stigao.
Ovde se rano ide na spavanje.
I sam se penješ gore.
Polako, bako.
Znaš ko ovde određuje pravila.
Bilo je senfa. - Bilo je senfa?
Na tvom hamburgeru?
Ne voliš senf, zar ne?
Možeš da ideš! Popni se uz stepenice!
Hajde, Džimi.
Džimi.
Sad je dosta.
Sad kad znate gde smo, moraćete češće da dolazite u posetu.
Hvala vam, ali mi ćemo...
to odraditi na naš način.
Hej, Blekledžovi! Sačekajte!
Hoćete da vam pokažem put?
Ako ostavljate tragove sa mrvicama hleba,
kojoti su ih do sada već našli, ili bi bili isprani.
Ona to neće reći, ali sam siguran da, ako tako odete, povredićete Blenčina osećanja.
Njena osećanja? Prevalili smo dug put da vidimo Džimija,
a dala nam je 2' da budemo sa njim.
Vratite se unutra, gdine Viboj. - Zašto su vam kola bila zaključana?
Šta radite ovde?
Proklet bio ako znam.
Danas je petak?
Jeste.
Jel' misliš da će Lorna raditi sutra?
Nije baš toliko za mršave, koa što bi bila ova.
Znate, prelepa bela košulja poput ove. - Uzeću je.
Znači uzimate samo ove 2. stvari? - Da, hvala.
Izvinite. - Sve je u redu. - 7.50, gđo.
Nisam ni mislila da ćete samo otići kući.
Ja sam ti kao zla para.
Ko čuva Džimija dok si ovde? - Šta vi mislite? Doni. Njegova mama.
Ili možda mislite da ga vežem za drvo dok se ne vratim kući.
Ti si dobra majka, Lorna. Znam to. - U redu.
Samo se pitala kako ti je na novom poslu. - Tek sam počela, pa...
Ne želimo da ti stvaramo probleme, dušo. Jel' možemo da te častimo ručkom?
Pauza mi je tek u podne. - U podne? Tačno? Naći ćemo se napolju.
Ne, vidimo se kod Reslera. To je preko puta.
Htela sam da vam pišem. Kad smo se sredili.
To je bila odluka u poslednjem trenutku, da dođemo ovde.
Jel' to Doni odlučio? - Upoznali ste Blenč.
Pa, pronašli smo te. To je ono što je važno.
Džimi je porastao. Tako brzo raste. - Sad zna da broji do 10.
Samo je izgovarao reči, ali sada zna da ih posloži po redu.
I radim s njim na njegovoj abecedi. Zna da napiše svoje ime.
Pametan je od početka.
Oboje mu nedostajete.
I on nama nedostaje.
Oboje nam nedostajete.
O tome smo želi da pričamo sa tobom, Lorna. I ja neću okolišati.
Sećam se kad nas je Džejms upoznao.
Ova divna devojka o kojoj nam je toliko pričao, tako lepa i duhovita i...
Nije imala svoju porodicu, ali... - Mislila sam da nećete okolišati.
Moram da se vratim u radnju do 1:00. Samo pređite na stvar.
U redu. Evo o čemu se radi.
Pusti Džimija da pođe sa nama.
Ne samo u posetu. Nego zauvek.
Vi...
Hoćete da vam dam Džimija?
Hoćete da se odreknem svog sina? - Znaš da bi imao
dobar dom, onaj koji zna i koga se seća.... - Prestanite.
Znaš u koju školu bi išao, koje bi nastavnike imao...
Ne, Bože, prestanite! Ne mogu to da slušam!
Videla sam da je Doni udario Džimija.
Na ulici.
Videla sam da je udario i tebe. I izgleda da to nije bio prvi put.
Ponekad ili stalno, nikako nije dobro.
Zato smo ovde... - Došli ste da ga uzmete. - Lorna. Došli smo da pomognemo.
Kakva god da je situacija.
Džimi ne sme da ostane tamo.
Ne sme da ostane ovde.
Potrebna mu je njegova majka. - Onda pođi sa nama.
Ti i Džimi. Brinućemo o vama. Živi sa nama, kao i ranije.
Tuna.
Dođi i ostani sa nama. - Izvinite.
Izvolite.
Ubio bi me.
On i njegova majka.
Nju ne zanima ako nestanem sa lica zemlje, ali me nikada neće pustiti.
A ni Džimija.
Doni se jednom izvukao od nje. Neće dopustiti da se to ikad više ponovi.
Ne želim da Džimi kad odraste bude kao oni.
Ne želim da bude poput njih.
Onda znaš šta je ispravno.
Dušo.
Hoćeš da te odvezemo tamo? Možemo to. Odmah.
Jel' tako, Džordže? Nas 3., možemo da pokupimo Džimija,
spakujemo te, vratimo te... - Ne. Ne.
Ja ću se naći sa vama.
Svi obično zaspe do ponoći.
Moram da sačekam da bih bila sigurna.
Trebalo bi mi da dođemo po tebe, dušo. - Ne. Ovako ćemo.
Tako je najsigurnije, verujte mi. - Svi to najviše želimo, zar ne?
Da ti i Džimi budete bezbedni.
I srećni.
Bićemo kod Mun Vinka.
Ok. - Soba 7 kod Mun Vinka Motora... - Čula sam vas. Znam gde je.
Trebalo bi da budem tamo do 2:00.
Ali moramo da odemo čim stignem tamo. Bez čekanja.
OK. - Lorna, čekaj.
Čekaj. Lorna.
Ja...
Znam da se nismo oduvek slagale, ali... - Mislim da se nikada nismo slagale.
Pa... od sada hoćemo.
To samo govorite da bi bili sigurni da idem sa vama.
Džimiju je potrebna majka.
A i tebi bi dobrodošla.
Mogla sam to da ti budem.
Trebala sam.
Ali nisam.
U redu je.
Žao mi je, Lorna.
Trebala sam da ti budem mnogo više.
Ne započinji ono što ne možeš da završiš.
Jel' možeš nešto da mi odgovoriš?
OK.
Taj tvoj konj, Jagoda. - Jagoda?
Volela sam tog konja.
Zašto si to pomenuo?
Videvši te ponovo kako jašeš.
Nešto sam se uvek pitao, kad smo morali da je uspavamo.
Šaputala si joj. Sećaš se? - Da. - Kao da si odavala tajne.
Šta si joj govorila?
Podsetila sam je na neke stvari.
Kako je volela da svake godine galopira kroz prvi sneg.
O vremenu kad smo se trkali sa Ernijem Dalbergom
i njegovom velikom čokoladnom kobilom i kako smo ih ostavljali u prašini.
Podsetila sam je na ovo jedanput.
Bila sam u srednjoj školi, bio je neki oktobar, i krenuli smo kući.
A pun mesec se upravo nadvijao nad Dolar Bjutom.
I ona je zastala. Zastala i zagledala.
Kao da je zanimao izlazak meseca baš kao i mene.
A kad smo Džejmsa prvi put stavili na njena leđa...
stajala je tako mirno.
Kao da je znala da treba da se brine o njemu.
Želela sam da je ispratim sa srećnim uspomenama.
Žao mi je.
Žao? Zašto? - Rastužio sam te. To...
To nije ono što sam želeo.
Nisi me rastužio, Džordže.
Ono što sam želeo je da ti kažem...
Ono što je u meni.
Jagoda i ti.
Ova žena koju sam oženio, ali ne mogu da je shvatim.
Koja ne veruje da postoji bilo koji svet, osim ovog,
ali i dalje veruje da i konj nekako ima dušu.
To je devojka za mene.
Izgleda da će brzo doći. - Molim te.
Ne govori ništa.
Izlazite.
Ne, gubite se odmah.
Džordže!
On nas je pustio.
Misliš da možeš da maltretiraš Lornu.
Ali kad se to tebi desi, to je druga priča. - O čemu pričaš?
O, tako ćeš da se ponašaš? Pretvaraćeš se da vas dvoje niste prepali Lornu na poslu?
Sram te bilo. Nek vas je oboje sramota, što ste je maltretirali da se odrekne svog sina.
Imaš sreće što Lorna nema instinkt mame grizlija.
Stani između takve mame i njene bebe, i stradaće ti ruka ili nešto još gore.
Kad bi neko pokušao da stane između mene i jednog od mojih dečaka...
pokušavajući da me odvoji od mog deteta... - Nije se tako desilo.
Nije ni čudo što Lorna ne želi da pođe sa tobom. Velika kokoško.
Misliš da znaš šta je najbolje za sve. Tebe će kljucati do smrti, bez sumnje.
Nikad nisam rekla da ne treba da se uda za Donija. - Nisam ni rekla da jesi.
Udario je dečaka.
Videla sam te, preko puta iz prodavnice. - Jel' zbog toga cela ova frka?
Baba, hoćeš da mi kažeš da nikada nisi ćušnula svoje dete? Nikada?
Udario je i Lornu.
Dođi ovamo.
Udario si svoju ženu?
Videla sam ga.
Kako je to uradio? - Sa svojom rukom. - Sa...
Alberta Ajnštajn. Da, znam da je rukom. Pitam, kako?
Ovako.
Jel' tako bilo?
Doni, kako si to uradio? Kako je bilo?
Bilo je jače. - Jače?
Kao...
Prokletstvo.
Tako?
Tako, ali jače.
Doni...
mislim da ćeš morati da nam pokažeš kako si to uradio.
Kurvin...
Ne! Džordže!
On je u redu, Margaret. Dobro je.
Da?
Možda da opet pokušamo da razgovaramo, ha? Kao razumni ljudi.
Ili bi možda više voleo da odspavaš,
tako da sutra možete ranije da se vratite kući.
Ili bi možda želela da ga pošalješ kući dok ti budeš ovde neko vreme.
Mogu da te vratim kući kad budeš spremna.
Ali do tada, naravno, možda ćeš odlučiti da ostaneš.
Sve je u redu. U redu je. Polako, devojko.
Prestani odmah.
Ti...
kloni nas se.
Uhvati ga! Uzmi pištolj! - Zgrabi ga! - Podigni ga! - Ne.
Molim te.
Doni.
Šta hoćeš da uradim?
Pobrini se da više nikad ne uperi pištolj u nas.
Ne!
Baš ovde. - Ne!
Ne.
- Ne!
Ne!
Hajde, Doni. Hajde.
Prestani. - Učim te da ga naučiš pameti. - Doni.
Doni, nemoj! Doni. Doni. - Doni.
Ne moraš ovo da radiš.
Molim te, Doni! Molim te, Doni! Nemoj to da radiš. - Uradi to, momče.
Uradi to, momče. - Doni! Ne radi to!
Ne radi to!
O, moj bože!
Džordže. O, moj bože. Džordže.
O, moj bože. O, moj bože. - Pa, neće pucati neko vreme.
Možda sada razumeš moju porodicu.
Pažljivo vozite, vas dvoje.
Džordže. Džordže. O, moj bože.
Šta sam ti to uradila? O, moj bože.
Trebaće mu morfijum.
U redu je.
Rekli ste da je u pitanju sekira? - Bila je sekirčina. - Policija stiže.
Mogu da vas uspavam, ili da utrnete i ostanete... - Budni.
Budan. - Ostaću budan. - Da, dobro si. Ostani budan.
Gđo, možete da sačekate napolju.
Šta?
Dakle...
Već sam bio do Vibojevih, i čuo njihovu stranu.
Njihovu stranu? Kakvu stranu?
Njihova priča je da je gdin Blekledž potegao pištolj. - U samoodbrani.
Jel' to vaš službeni pištolj što mi je Blenč pokazala?
Siguran sam da jeste.
Nekad ste nosili značku. - Nosio je preko 30 godina. - Pa...
onda znate kako se zakon sprovodi. - Imam...
Znam kako se ovde sprovodi.
Blenč je objasnila da su stvari postale malo grube,
nagovarajući vas da spustite oružje. - Odsekli su mu ruku.
Pa, prema njihovoj priči, vas dvoje
ste došli ovde u nameri da oduzme dete majci.
Prvo sa pričom... ovaj, pretnjama... a onda i sa pištoljem.
Jeste li videli Lornu, dečakovu majku? - Naravno, bila je tamo.
Jeste li pričali sa njom? Užasno ih se plaši.
Ona je bila udata za vašeg sina?
Da.
A on je umro, jel tako? Mrtav je.
Kako se tačno to dogodilo?
Zašto nam vi ne kažete?
Rekla je da se desila nesreća.
Da ga je zbacio njegov konj, slomio je vrat, prepolovio se.
Nesreća.
A i ovo je nesreća.
A Blenč je...izrazila je zabrinutost kako nesreće prate vašu porodicu.
Brine se za tog mališana koga čuva posle ovoga.
Koliko ste duže vas dvoje ovde, tako rastu šanse da će mu se nešto desiti.
Pa te šanse samo nastavljaju da se prikradaju.
Ne želim ni da razmišljam kakva bi to tragedija bila.
Ne postoji ništa manje na ovom svetu od dečjeg kovčega.
Gubi se.
Složili smo se da vas dvoje više nećete ovde praviti probleme.
A pošto ste porodica, na neki način, Vibojsi neće podneti nikakvu tužbu.
Tako da ste slobodni da odete.
Ali, ako bih vam davao savet... - Sačuvaj to za sebe.
Vidite, mislim na vašeg unuka.
On je sada Viboj.
Najbolje je da napustite Gledstoun.
Što brže možete.
Zaustavi se.
Šta nije u redu? - Dođavola. Stani.
Džordže. Jesi li dobro? Pričaj sa mnom.
Dobro sam.
Samo smo moralo da stanemo.
Gde smo, dođavola?
Pa, šta ćete da uradite?
Ne znam.
Čuo sam šta su vam Vibojsi uradili.
Samo što nisam znao da ste to vi.
Šta si čuo? - Da su nekome odsekli ruku.
Ko ti je to rekao?
Moj ujak. U Gledstounu.
Znači imaš porodicu u gradu.
Ujaka i ujnu. Prodaju kožu za mene. I druge stvari.
Zašto onda živiš čak ovde? Potpuno sam. Nisi odavde.
Zato što sam pobegao iz škole u Bizmarku.
Vladini agenti su upali u kuću kad sam imao osam godina.
Odveli su me i strpali u svoj kamion.
Mislio sam da sam nešto pogrešio i da me majka više ne želi.
Ali onda sam je video da plače.
Sve majke to rade.
Imao si osam godina?
Odsekli su mi kosu.
I okupali me u kerozinu.
I premlatili me.
Da ubiju Indijanca u meni.
Izgleda da su uspeli.
Kad sam se vratio kući, nisam više razumeo bakine reči.
"Sad se zovem Piter."
Pokušao sam da joj kažem.
Ni ona mene nije razumela.
Ako nigde ne pripadam...
ovde je u redu.
Izabrao si dobro mesto.
Ali nije dobro biti sam.
Nisam sam.
Pričam sa vama.
Imam ideju.
Da. To ti nije prva. - Sačekaj da završim pre nego što me ismeješ.
A ako ne znaš šta da kažeš, ne govori ništa.
Da čujemo. - Šta ako ostanemo?
Ovde.
Sigurna sam da bi Piteru prijalo društvo. Mogli bismo da preuredimo ovo mesto.
Mogli bi da dodamo još jednu sobu do kuhinje. Ili da sagradimo nešto svoje.
Ti ćeš držati daske dok ja zakucavam eksere. Jel' to?
Rekao si da ćeš me pustiti da završim.
Završila si. Samo još toga nisi svesna.
Stvarno želiš da živimo u ovoj vukojebini sa...
Indijanskim dečakom i izgubljenim konjem?
Da bi mogla da se, s vremena na vreme, odvezeš do grada,
i pokušaš da krišom vidiš Džimija?
Da ga pratiš u školu i nadaš se da će vreme omekšati loš um
i da će ti Blenč Viboj dozvoliti da ga ponovo držiš duže od 30 "?
Kada ponovo dođu...
ili odseku još par komada...
Ili počnu da seku tebe, ako nešto ostane
jednom kad prestaneš da se uništavaš? Šta onda?
A kada povrede Džimija? A povrediće ga, samo iz inata.
Kako ćeš se onda osećati?
Kad sam ga prvi put držala,
smirio mi se u rukama i privio uz mene.
I lagan kakav može biti, poput perja... - Isuse Hriste, Margaret!
Kad ćeš prestati sebe da mučiš?
Pokušala sam.
Žao mi je.
Pokušala sam, Džordže. - Znam.
Ali nisam mogla da ga spasem. Bože, pomozi mi.
Obojicu smo izgubili.
Džordže! Džordže!
Koliko god da ste brzi, mislim da ga nećete stići.
Ako ide tamo gde mislim, moraće da krene putem.
Pokazaćeš mi kraći put. - Ja ću...
Ja ne idem. - Ideš.
Smiri se.
Budi miran.
Probudi je.
Lorna. - Šta je?
Hoćeš da se vratiš u Dalton? Ti i Džimi?
Moraš da odlučiš. Ideš ili ostaješ.
Lorna, molim... - Ne ti.
Ne smeš da kažeš ni jednu prokletu reč.
Ovo zavisi od nje.
Znaš kakav će ti biti život. Ovde ili tamo, znaš.
Ovo nije nešto o čemu treba da razmišljaš. - Idem.
Znaš koja su kola. Na kraju su puta. Kjučevi su u njima.
Vozi pravo do šerifove kancelarije u Bentroku. Traži Nevelsona.
Bentrok. - Šerif Nevelson.
On će ovo srediti. - Džimijeve stvari. Moram da...- Ne. Odmah idi.
Ali šta je sa vama?
Samo idi.
Ne... - Samo idi. Što tiše možeš. Idi na ulazna vrata.
Onda trči što brže možeš.
Deko.
Nešto gori. Hej, nešto gori! Hajde!
Ostavila si upaljen šporet? - Mm- mmm.
Šta se dođavola, dešava? - Bile, kuća gori.
Osetili smo dim.
Stani. - Ne!
Upomoć!
Ne. Ne. - Stani. - Ne. Skidaj ruke sa njega! - Nemoj!
Džimi.
Bile, šta se...
Bile. Bile, skloni se. Imam ga. - Pobogu, Blenč, ne pucaj!
Lorna!
Daj mi dečka, starče!
Niko neće biti povređen.
Ne.
Momci!
Kuća gori! - Uhvati Lornu. Dečak je sa njom!
Mama?
Marvine!
O, moj Bože.
Lorna!
Lorna. Džimi.
Jesi li dobro?
Dušo. Gde je Džordž? - Rekao mi je da trčim, da uzmem kola.
Ostani sa njom. - Ne. - Ne, ostani.
Ostani sa njima, Pitere!
Džordže.
Džimi. Gde je Džimi? - Na sigurnom, Džordže. Sa Lornom.
I Piterom. Čekaju nas.
Blenč? Gde je ona? - Ne znam. Moramo da idemo.
Samo idi. Idi. Odlazi.
Ne bez tebe. Hajde. Hajde. Nasloni se na mene.
Margaret?
Džordže! - Pitere.
Margaret. - Džordže!
Zašto?
Idi dođavola!
Pogledaj me. Molim te, pogledaj me. Ovde sam.
Džordže.
Džordže. Džordže! - Margaret. Moramo da idemo. Hajde.
Moramo odmah da idemo! - Ne!
Džordže, zapamti...
Volim te.
Hvala ti.
Treba da kreneš.
Zbogom.
preveo: PAYUTTI
Preuzeto sa www.titlovi.com